Провадження 2/635/534/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючий суддя Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Щербак Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності,-,-

В С Т А Н О В И В

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, яким просив усунути перешкоди у користуванні житловим будинком №23 по вул.. Савченко в м. Мерефа Харківського району Харківської області шляхом виселення ОСОБА_2 із зазначеного будинку та зняття його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилався на те, що є власником вищевказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 31 липня 2009 року за реєстровим №2017. У зазначеному будинку з часу його придбання по теперішній час зареєстрований ОСОБА_2. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 із вимогою звільнити спірний будинок та знятися з реєстраційного обліку або у відповідності до ст. 810 ЦК України укласти договір оренди житлового приміщення, на що останній обіцяв укласти договір оренди та викупити зазначений житловий будинок. Однак, користуючись добротою позивача та його слабким фізичним станом, продовжує проживати разом зі своєю сімєю у спірному будинку на протязі пяти років, а 05 листопада 2014 року взагалі без відома позивача змінив замки у будинку, тим самим грубо порушив право власності позивача.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом, яким просили визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 червня 2009 року реєстраційний номер 1635 будинку №23 з надвірними будівлями по вул. Савченко в м. Мерефа Харківського району Харківської області, встановити становище яке існувало до порушення прав та витребувати зазначений будинок з незаконного володіння ОСОБА_1, а також визнати за ОСОБА_2 право власності на вказаний будинок. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивачі посилалися на те, що будинок №23 по вул.. Савченко в м. Мерефа Харківського району Харківської області належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області за реєстровим №6033. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 18 липня 1980 року, у звязку з чим зазначений будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Проживають позивачі у спірному будинку з січня 2005 року по теперішній час. Через фінансові проблеми в червні 2009 року позивачі вирішили позичити грошові кошти, у звязку з чим, знайшовши оголошення щодо пропозиції позики грошей в газеті «Харківський курєр», звернулися до ОСОБА_4, з яким домовилися про позику у розмірі 32500 гривень. 23 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики №1633 та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, відповідно до умов якого останній передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність грошові кошти на суму 32500 гривень, які він зобовязався повернути не пізніше 23 грудня 2009 року. Після підписання зазначеного договору позивач ОСОБА_2 відразу повернув ОСОБА_4 перший платіж за договором у розмірі 400 гривень. Після цього ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 для ознайомлення та подальшого підписання договір купівлі-продажу належного останньому житлового будинку, пояснивши, що відповідно до п. 2 умов вищевказаного договору позики, йому передається в іпотеку належне позичальнику майно і що фактично між ними укладається договір застави (іпотечний договір) на забезпечення виконання позичальником зобовязань за договором позики з можливістю в разі не виконання останнім таких зобовязань звернути стягнення на майно. Ознайомившись із зазначеним пунктом договору позики та вислухавши пояснення ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 остаточно впевнився, що між ними укладається договір застави, після чого між ними був укладений договір купівлі-продажу реєстраційний номер 1635 будинку №23 по вул.. Савченко в м. Мерефа Харківського району Харківської області, при цьому позивач ОСОБА_3 ще до підписання цього договору надала згоду на продаж вищевказаного майна. В пунктах 3,4 вказаного договору були визначені загальна вартість майна та сума, за яку вчинено продаж - 99371 гривень. Однак позивачі до КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за отриманням витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно не зверталися та не отримували такий витяг, грошові кошти у розмірі 99371 гривень також не отримували, що свідчить про те, що останні не мали наміру укладення договору купівлі-продажу належного їм житлового будинку, а ОСОБА_4 ввів їх в оману стосовно природи правочину, прав та обовязків сторін. В грудні 2014 року до спірного будинку приїхав ОСОБА_1 та повідомив, що він є власником зазначеного будинку, після чого запропонував позивачам звільнити будинок або його купити, при цьому відповідач за зустрічним позовом жодного документа на підтвердження права власності не надав. Про наявність договору купівлі-продажу від 31 липня 2009 року будинку №23 по вул.. Савченко в м. Мерефа Харківського району Харківської області, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим №2013 позивачі дізналися після отримання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2014 року про відкриття провадження у справі про виселення. Таким чином, позивачі за зустрічним позовом вважають, що зазначений договір повинен бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 2015, ст. 230 ЦК України.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив про обставини, викладені в позовній заяві, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував та просив застосувати до них строк позовної давності. Крім того, позивач ОСОБА_1 пояснив, що неодноразово, починаючи з серпня 2009 року звертався до ОСОБА_2 з проханням звільнити спірний будинок, останній раз 5 листопада 2014 року запропонував ОСОБА_2 звільнити будинок або повернути гроші, витрачені позивачем на придбання будинку, але ОСОБА_2 відмовився, не пускає його до будинку, проживання відповідача в будинку перешкоджає позивачу здати будинок в оренду та користуватися ним, що порушує його право власності. Раніше він не звертався до суду з позовом про виселення, оскільки Мерефянська міська рада мала намір придбати спірний будинок, крім того він жалів позивача, який деякий час за усною домовленістю сплачував позивачу гроші за користування будинком на загальну суму близько 1500 гривень, письмова угода між ними не укладалась.

Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали та підтримали зустрічні позовні вимоги у повному обсязі з підставою викладених в зустрічній позовній заяві. Крім того позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що при укладенні договору купівлі-продажу належного йому житлового будинку приватний нотаріус ОСОБА_5 особисто запевнила його у необхідності укладення договору застави у разі укладення договору позики на суму більшу ніж 20000 гривень, посилаючись на наявність відповідних нормативно-правових актів, та запевнила його, що договір купівлі-продажу насправді є фіктивним договором, який насправді є договором застави на випадок неповернення ним грошей за договором позики, та не створює ніяких наслідків для позивача, копію договору він не отримував. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 також запевнили його, що не мають наміру в дійсності купувати належний йому будинок. Введенню його в оману сприяв також той факт, що вони дуже тривалий час чекали на укладення договору позики біля приміщення нотаріуса, а чоловік на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_4 постійно повідомляли різні причини запізнення дружини останнього, яка повинна була привезти гроші. Відповідач дізнався про те, що його будинок був насправді проданий лише в серпні 2009 року від дільничного інспектора міліції, з ОСОБА_8 вони постійно намагалися домовитися про повернення останньому замість ОСОБА_4 відповідачем суми боргу за договором позики та залишення відповідачу будинку, в зв'язку з чим він відмовився від подання заяви до правоохоронних органів. ОСОБА_2 почав виплачувати ОСОБА_1 борг за договором позики, але останній відмовлявся від надання будь-яких розписок, ОСОБА_1 приїздив до нього 5 листопада 2014 року та запропонував йому сплатити за будинок більше ніж 30000 гривень, на що він відмовився, тоді ОСОБА_1 став вимагати звільнити будинок.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні також пояснила, що вона була присутня та надавала згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, але нотаріус при укладення угоди пояснила що при укладенні договору позики на велику суму необхідно оформити заставу шляхом укладення договору купівлі-продажу, запевнила їх, що цей договір укладається як застава, у разі, якщо гроші за договором позики повернуті не будуть, то належний їм будинок буде проданий, гроші від продажу будуть повернуті за договором позики, а решта повернута відповідачам. Також зазначила, що всі документи щодо оформлення угоди стосовно будинку збирали ОСОБА_4 разом з чоловіком на ім'я ОСОБА_7.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_9, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, та представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_10 ОСОБА_11, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги відповідачів підтримали в повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечували з підстав, викладених відповідачами. ОСОБА_11 також просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1, перебіг якого на її думку розпочався з моменту укладення угоди між ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в письмових запереченнях проти позову зазначив, що влітку 2009 року він познайомився з чоловіком на імя ОСОБА_7, який запропонував йому придбати у його дяді ОСОБА_2 житловий будинок, на що він погодився, під час підготовки угоди купівлі-продажу ОСОБА_7 уговорив його здати в оренду будинок ОСОБА_2, а, щоб уникнути сплати податків, замість договору оренди укласти з ОСОБА_2 договір позики, що останні і зробили, після укладення угоди ОСОБА_2 виплатив йому гроші за місяць. Коли він в наступний раз разом з ОСОБА_7 приїхав до ОСОБА_2 за грошима, той почав його оскорбляти та сказав, що розірве договір та звинуватить його у шахрайстві. По дорозі додому ОСОБА_7, пояснив йому, що в договорі позики він зазначений як позичальник, а ОСОБА_2 як позикодавець, а тому гроші винен він, а не ОСОБА_2 Після того, як він зрозумів, що його обманули, він з метою уникнення втрати грошей продав будинок ОСОБА_1 за 70000 гривень.

Представник третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні вважав позовні вимоги за зустрічним позовом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки при укладенні договору спірного купівлі продажу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були надані всі необхідні документи, зі слів сторін правочину між ними були проведені всі необхідні розрахунки за договором, останнім роз'яснено правову природу правочини та вони були ознайомлені з проектом договору, підстав для відмови в посвідченні спірного правочину у нотаріуса не було, пояснення ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо дій нотаріуса є неправдивими. Крім того представник третьої особи зазначив, що при підписанні договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була допущена технічна помилка в здійсненні підпису сторонами правочину, а саме ОСОБА_2 розписався напроти слова «позикодавець», а ОСОБА_4 «позичальник», що не відповідає самому змісту договору та не міняє його суті.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги за первісним позовом, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом обставин справи та відповідних ним правовідносин.

23 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 червня 2009 року за реєстровим №1633. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2, а останній прийняв грошові кошти у сумі 32500 гривень та зобовязався повернути не пізніше 23 грудня 2009 року у порядку та строки, передбачені договором позики.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 червня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 червня 2009 року за реєстровим №1635, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 купив житловий будинок номер 23 в надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вул.. Савченко. Дружина ОСОБА_2 ОСОБА_3 надала свою згоду на продаж придбаного ними під час шлюбу вищевказаного житлового будинку, про що надала відповідну заяву, справжність підпису ОСОБА_3 посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 червня 2009 року за №1631.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 31 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 31 липня 2009 року за реєстровим №2013, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок №23 з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Савченко. Дружина ОСОБА_4 ОСОБА_12 надала свою згоду на продаж придбаного ними під час шлюбу вищевказаного житлового будинку, про що надала відповідну заяву, справжність підпису ОСОБА_12 посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 червня 2009 року за №1629. Право власності ОСОБА_1 на зазначений будинок зареєстроване в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 04 серпня 2009 року (номер витягу 23483884, реєстраційний номер 3248253).

Таким чином, ОСОБА_1 набув право власності правомірно з підстав та в порядку, передбаченими ст.ст. 328, 334 ЦК України.

Відповідно до інформації, наданої Виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області №80/1 від 26 січня 2015 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт реєстрації та проживання за зазначеної адресою відповідача ОСОБА_2 також підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні, у тому числі ОСОБА_2

Згідно положенням ст.41 Конституції України та ст.ст. 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю,ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому на праві власності майном, у тому числі шляхом виселення та зняття особи з реєстрації місця проживання.

Враховуючи те, що позивач є єдиним власником спірного житлового будинку, відповідач ОСОБА_2 після припинення права власності на будинок шляхом його продажу залишається зареєстрованим та фактично проживати в будинку, то суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач порушує право власності позивача. Поновлення права позивача можливо шляхом виселення позивача зі спірного житлового приміщення та зняття його з реєстрації місця проживання.

Як встановлено з пояснень позивача ОСОБА_1, що також не заперечувалось відповідачем ОСОБА_2 у ході судового розгляду, до предявлення позову про усунення перешкод у користування майном до суду, а саме 5 листопада 2014 року позивач звертався до відповідача з вимогою про виселення, на що останній відмовився.

Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів існування між сторонами будь-яких домовленостей про порядок користування відповідачем спірним будинком, у тому числі договору найму житлового будинку. Таким чином, відповідно до вимог ст.15 ЦК України, згідно якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у позивача виникло право на захист свого порушеного права у судовому порядку.

Заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11 про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 позовної давності та відмову у задоволенні позову з цієї підстави задоволенню не підлягає в зв'язку з тим, що позовна давність до вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном не застосовується оскільки порушення права триває у часі і має місце на момент пред'явлення позову.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, не встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як встановлено судом та зазначено вище в рішенні, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 23 червня 2009 року були укладені договір позики та договір купівлі-продажу житлового будинку, які були посвідчені цього ж числа приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Факт підписання зазначених договорів сторонами не заперечується.

У відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Доводи позивачів за зустрічним позовом, про те, що договір купівлі-продажу житлового будинку від 23 червня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 червня 2009 року, укладений із порушенням вимог закону в частині його змісту є безпідставними, не підтверджуються жодними доказами та спростовуються підписом ОСОБА_2 в самому договорі, яким він підтвердив свою згоду з усіма істотними умовами договору.

Як вбачається зі змісту спірного договору купівлі-продажу та змісту копій документів, які містяться в матеріалах нотаріальної справи та надані приватним нотаріусом, при укладенні договору купівлі-продажу сторонами були дотримані загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме встановлені ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України. Цей правочин не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин вчинено у письмовій формі та нотаріально посвідчено. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що особи, які його вчиняли, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, а також що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовленими ними.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви та пояснень відповідачів та їх представників у судовому засіданні просять визнати договір купівлі-продажу недійсним як вчинений під впливом обману, посилаючись на ст.230 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що для визнання правочину недійсним повинно мати місце введення в оману сторону правочину лише іншою стороною правочину. Обман це певні винні, навмисні дії саме сторони правочину, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки сторони, так і у вигляді свідомого замовчування обставин, що можуть перешкодити укладенню правочину.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні не вбачається наявності будь-яких дій, а також факту замовчування будь-яких обставин з боку сторони спірного правочину ОСОБА_4 Пояснення ОСОБА_2 стосуються в більшому неправомірних на його думку дій приватного нотаріуса та особи на ім'я ОСОБА_7.

Позивачами за зустрічним позовом не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених ними обставин для визнання спірного договору недійсним.

Укладення договору купівлі-продажу одночасно з договором позики, на що посилається відповідач ОСОБА_2, не може само по собі свідчити про наявність в нього пороку волевиявлення в момент укладення правочину.

Показання свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні, про те, що ОСОБА_4 та особа на ім'я ОСОБА_7 обманним шляхом відібрали у його матері ОСОБА_3 копії документів, пов'язаних з укладенням договору купівлі-продажу, не мають будь-якого доказового значення для розгляду справи, оскільки стосуються дій відповідача ОСОБА_4 після укладення договору, а обставини, які вказують на наявність обману, повинні існувати саме на момент вчинення правочину. Обставини укладення спірного договору свідку не відомі.

Пояснення сторін у судовому засіданні щодо виплати певних грошових коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 стосуються правовідносин, які виникли вже після укладення договору купівлі-продажу, у тому числі з приводу договору позики та користування ОСОБА_2 будинком після його відчуження, не впливають на встановлення судом обставин вчинення договору купівлі-продажу, які існували на момент його укладення.

З наданих позивачами за зустрічним позовом копій витягу з кримінального провадження № 0006473, повідомлення про початок досудового розслідування, листів слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області та першого заступника начальника ХМУ на ім'я ОСОБА_2 вбачається лише факт звернення ОСОБА_2 04 грудня 2014 рокудо правоохоронних органів щодо здійснення шахрайських дій відносно останнього при укладення договору купівлі-продажу, жодного висновку з цього приводу зазначені документи не містять.

Пояснення відповідача ОСОБА_4 щодо шахрайських дій відносно нього з боку ОСОБА_2, а саме в частині зазначення його у договорі позики як позичальника замість позикодавця, не мають значення для розгляду справи та спростовуються поясненнями у судовому засіданні представника третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_5 про наявність технічної помилки при виконанні підписів сторонами правочину, що також підтверджується змістом другого примірника договору.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинні довести саме ОСОБА_2 та ОСОБА_14, яким не надано суду належних та достатн7іх доказів на підтвердження факт укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу під впливом обману, підстав вважати договір купівлі-продажу недійсним відповідно до ст.230 ЦК України не вбачається.

В зв'язку з відсутністю підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 червня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зустрічні позовні вимоги в частині витребування будинку з незаконного володіння ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_2 права власності задоволенню також не підлягають.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог в зв'язку з їх недоведеністю, питання про застосування позовної давності за заявою ОСОБА_1 до зустрічних позовних вимог судом не вирішується.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. ст.80, 88 ЦПК України.

При вирішенні справи судом встановлено, що виходячи з загальної вартості спірного майна, зазначеної в договорах купівлі-продажу від 23.12.2004 року та 23.09.2009 року, ціна зустрічного позову складає 99371 гривень. Позивачами при пред'явленні зустрічного позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 700 гривень (квитанція № ПН51 від 29.01.2015 року), що не відповідає встановленій ціні позову. Таким чином, відповідно до ч.3 ст.80 ЦПК України недоплачений судовий збір підлягає стягненню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягненню з позивачів за зустрічним позовом підлягає сума судового збору у розмірі 293,71 гривня.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 80, 88, 209, 212-215 ЦПК Укураїни, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку №23 по вул.. Савченко в м. Мерефа Харківського району Харківської області.

Зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою:Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Савченко, 23.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційни номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 в дохід держави (розрахунковий рахунок № 0429 ККДБ 22030001 код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999633, отримувач коштів Управління Державної казначейської служби України у Харківському районі Харківській області, призначення платежу - судовий збір, банк отримувача ГУДКУ у Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, МФО банку отримувача 851011) судовий збір по 146 (сто сорок шість) гривень 55 (пятдесят пять) копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя