У Х В А Л А

27 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,
суддів: Євграфової Є.П.Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року у справі за позовом прокурора міста Ірпеня до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_8, про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

Прокурор міста Ірпеня звернувся до суду з позовом до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 1973/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 було затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_6 видано Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га із кадастровим номером НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу № 2138 від 25 квітня 2009 року спірну земельну ділянку придбав відповідач ОСОБА_7, у зв'язку з чим на державному акті на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_6 було зроблено відмітку про перехід права власності на спірну земельну ділянку до відповідача ОСОБА_7

Позивач зазначав, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами смт. Коцюбинське, при цьому Коцюбинською селищною радою було передано спірну земельну ділянку у приватну власність відповідача без її вилучення з користування КП «Святошинське лісопаркове господарство», тобто без відома держави в особі уповноваженого органу та постійного землекористувача, яким є КП «Святошинське лісопаркове господарство».

Таким чином, позивач вважає, що спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам закону, порушує право державної власності на спірну земельну ділянку, а тому підлягає визнанню недійсним.

Крім того, позивач зазначав, що підлягає визнанню недійсним виданий ОСОБА_6 на підставі вказаного вище рішення державний акт на спірну земельну ділянку із відміткою про перехід права власності ОСОБА_7 з одночасним скасуванням його державної реєстрації, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 25 квітня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, є нікчемним згідно ст. 228 ЦК України та оскільки уповноваженим державою органом рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_6 не приймалось, відповідно до ст. 346 ЦК України право державної власності на цю ділянку не припинено, тому право власності відповідача на неї на законних підставах не виникло.

Крім того, позивач просив суд визнати право власності держави на спірну земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 вересня 2013 року позов прокурора задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року № 1973/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 Київської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_7 та скасовано державну реєстрацію даного Державного акту. В решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2014 року заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 вересня 2013 року в частині визнання недійсним Державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 Київської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_7 та скасування державної реєстрації даного Державного акту - скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року заступнику прокурора Київської області відмовлено у відкритті касаційного провадження на зазначені вище судові рішення судів першої та апеляційної інстанції з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. ст. 203, 215, 216, 228, 388 ЦК України, ст. ст. 125, 126, 155 ЗК України.

Як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на:

· ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року;

· ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року;

· ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року;

· ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року;

· ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року;

· постанову Вищого господарського суду України від 15 вересня 2011 року;

· постанову Вищого господарського суду України від 15 листопада 2011 року.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України» роз'яснено, що заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Оскільки зі змісту заяви, доданих до неї судових рішень судів касаційних інстанцій, на які заявник посилається на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року вбачається неоднакове застосування судами касаційної інстанції ст. ст. 125, 155 ЗК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, справу слід допустити до провадження Верховного Суду України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що зазначена справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за позовом прокурора міста Ірпеня до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_8, про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами надіслати до Верховного Суду України, а копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Т.Л. Ізмайлова Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук