Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, Дніпропетровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3, якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. У шестимісячний строк позивач не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини через перебування у місцях позбавлення волі з 01 вересня 2007 року. Тому позивач просить суд визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач вчасно не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в зв'язку з перебуванням останньої з 2007 року у місцях позбавлення волі.

Представник відповідача Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Вислухавши представника позивача та представника відповідача Дніпропетровської міської ради, дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.6/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 в період з 1996 року по 2007 рік, ані в 2014 році не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. При цьому в позовній заяві про прийняття спадщини представник позивача посилається на ст. 1272 ЦК України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у

тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено, що норми ст. 1272 ЦК України щодо права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовується до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК.

Згідно ст.525 Цивільного Кодексу УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно 550 Цивільного Кодексу Української РСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

В встановлений законом 6-місячний строк для прийняття спадщини позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, посилаючись на перебування у місцях позбавлення волі. Однак як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 відбуває міру покарання у Дніпродзержинській виправній колонії Дніпропетровської області № 34 з 01 вересня 2007 року згідно вироку колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2008 року.

При розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивач пропустила строк на подачу заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не з поважних причин, а тому її вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її матері не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, Дніпропетровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О.Демидова