Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва" про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації житлового фонду, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло, визнання особи такою, що втратила право користування та виселення, про вселення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що в кінці 90-х років вона познайомилася з ОСОБА_4, з 2000 року за його згодою стали проживати разом в квартирі АДРЕСА_1 В цій квартирі ОСОБА_4 був основним квартиронаймачем. До 2008 року вони вели спільне господарство, разом відпочивали, проживали разом як сім'я, без офіційної реєстрації шлюбу, а в 2008 році вони зареєстрували шлюб. Вона (позивач) була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2, хоча фактично з 2000 року проживала в квартирі чоловіка. В 2004 році дізналися про невиліковну хворобу чоловіка, в 2012 році йому була зроблена операція та було надано 2-гу групу інвалідності, а в лютому 2014 року надано 1-у групу інвалідності. Постійні поїздки до лікарів, дві операції проведені в 2012 році, витрати на ліки, спеціальне харчування, все це потребувало її (позивача) сил, адже більше допомоги було чекати ні від кого. У ОСОБА_4 була перша дружина та рідна дочка ОСОБА_3, 1987 року народження (відповідач по справі), і вони після розлучення, з 1989 року, не спілкувалися, родинні відносини не підтримували, до спірної квартири не приходила відповідач. За час хвороби ОСОБА_4 дочку останнього (відповідача) не бачила, від неї не надходило жодної допомоги. Для неї (позивача) спірна квартира є її рідним домом, де вони з чоловіком зустрічали і радість і біду, приймали гостей, відпочивали. Відповідач в спірній квартирі не проживала більше 20 років. На початку січня 2014 року чоловік наполіг, щоб вона (позивач) виписалася з квартири по вулиці Милославській та зареєструвалася в спірній квартирі. 09.01.2014 року вона виписалася, 25.01.2014 року подала заяву на реєстрацію до спірної квартири, але отримали відмову, так як в спірній квартирі зареєстрована і відповідач, від якої потрібна була згода. На заперечення чоловіка стосовно того, що його дочка в спірній квартирі хоча і зареєстрована, але не проживає більше 20-ти років, порадили вирішувати це питання в суді. В лютому 2014 року чоловік подав позов до суду про визнання дочки такою, що втратила право користування житлом, однак справа була закрита у зв'язку із смертю чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1. В спірну квартиру вона (позивач) вселилася як член сім'ї наймача за згодою останнього, дана квартира була її постійним місцем проживання. Відповідач виїхала із спірної квартири, будучи дитиною, разом зі своєю матір'ю відразу після розлучення батьків, з батьком більше не спілкувалася. В порушення вимог законодавства відповідач отримала паспорт в 16 років в 2003 році не за місцем свого проживання, а за місцем реєстрації (спірна квартира). Зазначила, що вона (позивач), як член сім'ї померлого наймача, має право звертатися до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом. Факт непроживання відповідача в спірній квартирі підтверджений актами, які складалися до позову, поданого до суду чоловіком в 2014 році. Організацією похорон, поминок ОСОБА_4 займалася вона (позивач). Після смерті чоловіка, 30.04.2014 року вона (позивач) поїхала в гості до своєї дочки, повернулася 02.05.2014 року, але відкрити спірну квартиру, де залишилися її та її чоловіка речі, гроші, які вона довгий час збирала на оплату заборгованості по комунальним платежам, вона не змогла. В час, коли вона була відсутня, відповідач прийшла до квартири, зламала замки та поставила нові. Відповідач незаконно та безпідставно вселилася до спірної квартири, поміняла замки. У зв'язку з цим, вона (позивач) зверталася до міліції, однак останні повідомили, що дані відносини є цивільно-правовими і підлягають розгляду в судовому порядку. Відповідач, будучи такою, що не проживала в спірній квартирі багато років, у зв'язку з чим є такою, що втратила право користування спірним житлом, в травні місяці 2014 року отримала розпорядження органу приватизації про приватизацію спірної квартири та Свідоцтво про право власності на житло. Вважає, що ці документи були видані в порушення норм законодавства, оскільки і вона (позивач), як член сім'ї наймача, має право на спірну квартиру, на приватизацію, а відповідач порушила ці її права. У зв'язку з цим звернулася до суду з даним позовом та просила суд визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації від 20.05.2014 року, визнати недійсним Свідоцтво про право власності на спірне житло, визнати відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою та висилити відповідача з квартири і вселити її (позивача) до спірної квартири. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, обгрунтування в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином за вказаною в позовній заяві адресою. Заяв про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_3 до суду не надходило.

Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що приватизація спірної квартири була здійснена на законних підставах, ніяких порушень не було. Просила врахувати і те, що позивач не надала жодних доказів того, що вона сплачувала за спірну квартиру, за своє проживання в ній.

Третя особа Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи сповіщалися належним чином, надали лист, в якому просила розглядати справу без участі їх представника, та висловили свої заперечення по позову, а саме - що ОСОБА_1 не має права на користування спірною квартирою, є неналежним позивачем, та просили відмовити в задоволенні її позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, справу 2/755/2473/14, 755/6245/14-ц, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що квартира АДРЕСА_1, згідно ордеру №224 від 30.09.1980 року була надана ОСОБА_10 на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_10, його дружина ОСОБА_11, дочка ОСОБА_12 Згідно довідки Ф-3 в спірній квартирі станом на 2014 рік було зареєстровано дві особи: ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_3 (відповідач по справі), обидва з 05.09.1989 року.

18.01.2008 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_1 (позивач по справі).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть. На момент смерті ОСОБА_4 в спірній квартирі були зареєстровані ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_3, квартира не була приватизована.

З приєднаної для огляду цивільної справи 2/755/2473/14, 755/6245/14-ц встановлено, що за життя, 27.02.2014 року ОСОБА_4 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 по визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою, було відкрите провадження по цій справі, а згідно ухвали суду від 31.03.2014 року провадження було закрите на підставі п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України (у зв'язку із смертю позивача, та у зв'язку з тим, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва).

Таким чином, в суді встановлено, що на час смерті ОСОБА_4 в спірній квартирі була зареєстрована одна особа - його дочка ОСОБА_3 (відповідач).

Позивач по справі ОСОБА_1 в спірній квартирі ніколи не була зареєстрована, мала своє житло, де була зареєстрована до 09.01.2014 року, за адресою: АДРЕСА_2.

Той факт, що позивач проживала в спірній квартирі багато років, проживала з квартиронаймачем однією сім'єю, була членом його сім'ї - дружиною, доглядала чоловіка під час хвороб, суд не може прийняти до уваги як доказ того, що позивач має узаконене право користування спірним житлом та заявляти вимоги про визнання зареєстрованої в спірній квартирі відповідачки такою, що втратила право користування спірним житлом.

Враховуючи те, що на момент смерті квартиронаймача ОСОБА_4 в спірній квартирі зареєстрованою залишилася лише відповідач, остання мала повне право переоформити особовий рахунок на своє ім'я, приватизувати квартиру. Ніяких порушень при оформленні приватизації, передачу у власність відповідачу спірної квартири судом не встановлено.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.65-1 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного або громадського жилого фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ним, придбати займані ним приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

По даній справі слід відмітити те, що позивач в спірній квартирі проживала, користувалася нею як член сім'ї наймача, однак вселена до спірної квартири була без письмової згоди всіх членів сім'ї, в яку входили зареєстровані в квартирі ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_3 Крім того, до січня 2014 року за позивачем зберігалося право користування в квартирі АДРЕСА_2, де вона була зареєстрована з 1997 року по січень 2014 року.

Крім цього, як слідує з пояснень позивача, остання фактично проживала в спірній квартирі з ОСОБА_4 однією сім'єю ще з 2000 року (за вісім років до реєстрації шлюбу), при цьому, при наявності бажання - квартиронаймач ОСОБА_4 за 14 років до своєї смерті мав час, можливість зареєструвати позивача в спірній квартирі, однак цього не зробив. Відсутність згоди на це відповідача, яка весь цей час була зареєстрована в спірній квартирі, не є перешкодою, оскільки це питання могло вирішуватися в судовому порядку.

Викладені вище обставини, факти, свідчать про те, що відповідач, яка була зареєстрована в спірній квартирі, яка не була визнана такою, що втратила право користування житлом, мала повне законне право на користування цим спірним житлом, на переведення особового рахунку на її ім'я та в подальшому на приватизацію спірної квартири та отримання свідоцтва про право власності на неї. Стосовно позивача встановлено, що остання не набула у відповідності до вимог законодавства права на користування спірним житлом, що в свою чергу свідчить про те, що вона є неналежним позивачем по вказаним позовним вимогам про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації житлового фонду, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло, визнання особи такою, що втратила право користування та її виселення, і відсутні підстави для її вселення до спірної квартири.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 65, 65-1 ЖК України, ст.ст.60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва" про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації житлового фонду, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло, визнання особи такою, що втратила право користування та виселення, про вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: