Апеляційний суд міста Києва
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В., Заришняк Г.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про встановлення факту можливості визнання особи інвалідом з дитинства до виповнення 18-ти річного віку.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року відмовлено у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про встановлення факту можливості визнання особи інвалідом з дитинства до виповнення 18-ти річного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження на новий розгляд. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що він не оскаржує дії суб'єкта владних повноважень, а просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 захворів до досягнення ним 18 років на хворобу, у зв'язку з якою в подальшому був визнаний інвалідом дитинства. Посилається на те, що суд першої інстанції не вірно дійшов висновку про наявність між заявником та Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва спору щодо нарахування пенсії у зв'язку із втратою годувальника як інваліду з дитинства, при цьомузаявник не заявляв вимог про встановлення причин іступеня втрати працездатності, групи інвалідностітачасу її настання.

В судове засідання апеляційного суду сторони не явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання поштових відправлень.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся у травні 2015 року до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування своїх вимог посилався на необхідність подання ним відповідним органам Пенсійного фонду України підтверджуючого документа, що засвідчує можливість визнання інвалідності з дитинства до досягнення ним 18-ти років, оскільки відсутні будь-які медичні документи лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання, перенесеного до досягнення 18 річного віку, що перешкоджає доведення факту можливості визнання особи інвалідом з дитинства до виповнення 18-ти річного віку, та в жодному разі не пов'язане із наступним вирішенням спору про право, позаяк слугуватиме підставою для призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника, яка в даному випадку є соціальною допомогою, виплату якої гарантує держава.

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява не підлягає розгляду в судах в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, вважає, що він відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.

Так, ч.1 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Ст. 31 ч. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що ним ставиться питання про встановлення факту наявності у нього до виповнення 18 років захворювання, яке призвело до інвалідності з дитинства, у зв'язку з чим вважає висновок суду про непідсудність справи суду в порядку цивільного судочинства невірним.

Судова колегія не погоджується з такими доводами скарги, оскільки зі змісту заяви вбачається, що заявлені вимоги про встановлення часу (до 18 років) отримання захворювання, наслідком якого є інвалідність, тобто фактично про встановлення часу настання інвалідності, що вирішується органом медико-соціальної експертизи.

Даних про звернення заявника до органу медико-соціальної експертизи, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Керуючись ст.. ст.. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: