АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/198/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2656/15Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Винниченка Ю.М.,

суддів: Корнієнка В.І., Одринської Т.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційними скаргами ДП «Південна залізниця» та ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Південна залізниця», Відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» про стягнення грошей за час вимушеного прогулу, завданої моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом до ДП «Південна залізниця», Відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» про стягнення грошей за час вимушеного прогулу, завданої моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2013 року його було поновлено на роботі на посаді столяра у ВП «Моторновагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» та стягнуто на його користь 27 258 грн. 03 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

В подальшому справа неодноразово переглядалася різними інстанціями, у зв'язку з чим наказом № 184/0с від 03 листопада 2014 року його було поновлено на роботі з 08.07.2012 року та виплачено грошові кошти за рішенням місцевого суду від 22.04.2013 року, однак дати ухвалення рішення по дату поновлення на роботі 03.11.2014 року знаходився у вимушеному прогулі по вині адміністрації відповідача, чим самим було порушено законодавство про оплату праці. У зв'язку з чим вважає,що за вимушений прогул за вказаний період часу з урахуванням 13-ї зарплати, 20% надбавки за вислугу років та 24,4% інфляції з відповідача підлягає до стягнення втрачений заробіток в сумі 75187 грн., а також завдана моральна шкода у розмірі 50000 грн. та 23 000 грн. за надання адвокатом правової допомоги на протязі 2012 - 2014 років.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Південна залізниця» на користь ОСОБА_2 75187 гривень оплати за вимушений прогул, 8000 гривень у відшкодування моральної шкоди та 2807 грн. за надання адвокатом правової допомоги по даній справі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а всього 85994 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Південна залізниця» на користь держави 859,94 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення оскаржили в апеляційному порядку позивач ОСОБА_2 та відповідач ДП «Південна залізниця».

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просило змінити вказане рішення в частині стягнення з нього на користь позивача 73 187 грн. оплати за вимушений прогул, 8000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вказуючи на невірний розрахунок втраченого заробітку та відсутність моральної шкоди, та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ДП «Південна залізниця» 50176,21 грн. оплати за вимушений прогул та відмовити у частині стягнення відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не врахування фактичних обставин справи, просив рішення змінити в частині стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 20193 грн. та стягнути їх у повному об»ємі

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та часткове задоволення апеляційної скарги ДП «Південна залізниця» з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2013 року позивача ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді столяра у ВП «Моторновагонне депо Полтава» ДП «Південна залізниця» та стягнуто на його користь 27 258 грн. 03 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням судової колегії Апеляційного суду Полтавської області від 2 липня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, зазначене рішення Ленінського районного суду м. Полтави скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 відмовлено, а хвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказане рішення колегії суддів апеляційного суду залишено без змін.

Постановою судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 квітня 2014 року заява ОСОБА_2 та первинної профспілкової організації Вільної профспілки машиністів України ВП Моторвагонного депо Полтава Державного підприємства «Південна залізниця» задоволені частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 2 липня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою судової колегії апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2-14 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2013 року - залишено без змін.

Наказом № 184/0с від 03 листопада 2014 року відповідач ВП «Моторвагонне депо Полтава « скасував наказ №122/ос від 07 липня 2012 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи і він був поновлений на посаді столяра 4 розряду і йому були виплачені кошти за час вимушеного прогулу згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2013 року.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має прво звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а у ст. 235 КЗпП України зазначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія судді погоджується з висновком районного суду щодо того, що відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, так як він з 23 квітня 2013 року по 03 листопада 2014 року знаходився у вимушеному прогулі з вини відповідача і ним було порушено законодавство про оплату праці.

У зазначений період вимушеного прогулу ОСОБА_2 ніде не працював.

При цьому, судом першої інстанції допущено помилку у визначенні розміру втраченого позивачем заробітку, який з урахуванням довідки відповідача про його середній заробіток за останні два місяці перед звільненням та середньогодинної зарплати позивача в сумі 16, 383 гривні ( а.с. 174), за період вимушеного прогулу з 23 квітня 2013 року по 04 листопада 2014 року повинен становити 50 176, 21 гривні, що повністю відповідає вимогам « Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

У відповідності ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п.2.3 рішення Конституційного суду України справа № 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав,свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статях 32,56,62,152 Основного Закону України.

За приписами п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року, із змінами та доповненнями, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку, що в результаті вимушеного прогулу з вини відповідача позивачеві завдано моральної шкоди, але в частині визначення її розміру допустив помилку, тому з урахуванням обставин справи, терміну вимушеного прогулу, ступеню моральних страждань позивача та судової практики, розмір коштів, що стягуються у відшкодування моральної шкоди належить зменшити з 8000 гривень до 2 500 гривень.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 23 000 гривень колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно враховано вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно з п.п. 47,48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Оскільки позивачем документально підтверджено витрати за надання правової допомоги адвокатом Павленком А.І. у цій справі згідно з квитанцією № 4 від 22 січня 2015 року ( а.с. 78) становлять 5 000 гривень, виходячи з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України щодо пропорційного стягнення судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог, вказані витрати підлягають частковому стягненню згідно розрахунку: (52187 х 5000): 125 187 = 2 103, 90 гривень, де 5000 грн.- вартість витрат на правову допомогу, 52 676, 11 грн.- розмір задоволених позовних вимог, 125 187 грн.- розмір позовних вимог.

Таким чином, рішення суду першої інстанції належить змінити, зменшивши розмір коштів, що стягуються з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_2 у відшкодування середнього заробітку, втраченого за час вимушеного прогулу з 23 квітня 2013 року по 04 листопада 2014 року з 75187 гривень до 50 176, 21 гривень, моральної шкоди з 8000 гривень до 2500 гривень, витрат за надання правової допомоги з 2807 грн. до 2 103, 90 гривень.

Вимоги позивача в частині стягнення витрат за надану йому правову допомогу адвокатом Павленком А.І. у інших справах за квитанціями № 40 від 22 квітня 2013 року, № 83 від 01 липня 2013 року, № 88 від 25 липня 2013 року, № 21 від 25 березня 2014 року , № 39 від 20 серпня 2014 року та відповідних розрахунків (а.с.78- 85), колегія суддів вважає такими, що не відповідають чинному законодавству, тому не підлягають задоволенню, що вірно встановив суд першої інстанції, тому його рішення в цій частині є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ДП «Південна залізниця» задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року - змінити, зменшивши розмір коштів, що стягуються з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_2 у відшкодування:

- середнього заробітку, втраченого за час вимушеного прогулу з 23 квітня 2013 року по 04 листопада 2014 року з 75187 гривень до 50 176, 21 гривень,

- моральної шкоди з 8000 гривень до 2500 гривень,

- витрат за надання правової допомоги з 2807 грн. до 2 103, 90 гривень, а всього 54 780,11 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя (підпис) Ю.М. Винниченко

Судді: (підпис) В.І. Корнієнко

(підпис) Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: Ю.М.Винниченко