АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8357/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2821/15Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Одринської Т.В., Корнієнка В.І.,

При секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодуванняповернуто позивачу.

З вказаною ухвалою не погодилася Кукушкіна Кристина Миколаївна та подала на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про відкриття провадження у справі. Зокрема вказує на те, що за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг, а відтак на спірні правовідносини поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів», тобто вона вправі звернутися для вирішення спору за місцем свого проживання.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відносини, які виникають під час виплат страхових сум на підставі договорів страхування, відносяться насамперед до договірних відносин та на них не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак даний позов має розглядатися за правилами загальної підсудності - за місцезнаходженням юридичної особи.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодить неможливо, виходячи з наступного.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що 04 липня 2014 року між ПАТ «ХДІ Страхування» в особі директора Полтавської дирекції Степаненкова В.М. та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06-002347-59, предметом якого є майнові інтереси, страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням транспортним засобом, а саме: легковим автомобілем марки SUBARU IMPREZA, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

Така правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (№6-126цс14) від 11 березня 2015 року, що у відповідності з вимогами ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами всіх нижчих інстанцій.

Звідси слідує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини, які виникли з договору майнового страхування, не застосовуються норми Закону "Про захист прав споживачів".

Пред'являючи позов за місцем свого проживання, позивач виходила з положень ч. 5 ст. 110 ЦК України.

Згідно із ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У п. 37 постанови №3 Пленуму "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позивач ОСОБА_1. не має права пред'являти вказаний позов за правилами альтернативної підсудності, а саме, ч. 5 ст. 110 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, яка такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та передачу питання на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч.2 ст.307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту набрання нею чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Винниченко Ю.М.

Судді: /підпис/ Одринська Т.В. /підпис/ Корнієнко В.І.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _________________ Винниченко Ю.М.