РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа: №2-820/2014р.

Провадження:2/720/647/14.

12.05.2015 р. м. Новоселиця

Новоселицький районний суд, Чернівецької області у складі головуючого судді

Вівчар Г.А., при секретарі Топала Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_2 до Новоселицької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа Новоселицьке комунальне бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_8 та ОСОБА_9,

- про визнання недійсним та скасування рішення виконкому Новоселицької міської ради та свідоцтва про право власності,

- про визнання права власності на спадкове майно, суд,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_10, яка проживала за адресою АДРЕСА_1. За своє життя 05.06.1979 року мати залишила на його користь заповіт, яким все своє майно заповіла йому (ОСОБА_2).

Спадковим майном після смерті матері є житловий будинок за адресою АДРЕСА_1.

Право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про право власності видане 12.02.1979 році зареєстроване в Чернівецькому міжміському БТІ за ОСОБА_10.

07.05.1979 року мати (ОСОБА_10) 35/100 частин житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1, подарувала своєму синові ОСОБА_11.

Після смерті матері він своєчасно прийняв спадщину, вступивши в управління і володіння спадковим майном. 30.08.2013 року звернувся з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва на право власності на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1.

Постановою нотаріуса від 05.09.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно з посиланням на те, що він не надав правовстановлюючий документ на дане нерухоме майно, не надав відповідну оцінку нерухомого майна.

На даний час йому стало відомо, що рішенням виконавчого комітету міськради народних депутатів від 24.04.1987 року за №66 «Про перехід колгоспного двору в робочій двір та про встановлення права власності на житловий будинок» на підставі заяви покійного брата ОСОБА_11, у зв'язку зі смертю глави колгоспного двору матері ОСОБА_10, було оформлено право власності на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1, за ОСОБА_11.

Позивач просить суд визнати не дійсним та скасувати рішенням виконавчого комітету міськради народних депутатів від 24.04.1987 року за №66 «Про перехід колгоспного двору в робочій двір та про встановлення права власності на житловий будинок» та визнати за ним (ОСОБА_2) право власності на 2/3 частин житлового будинку розташований за адресою АДРЕСА_1.

В процесі розгляду справи по суті позивач тричі уточнював заявлені позовні вимоги позовною заявою від 06.04.2015 року просить суд визнати не дійсним та скасувати п.1 та п.3 рішенням виконавчого комітету міськради народних депутатів від 24.04.1987 року за №66 «Про перехід колгоспного двору в робочій двір та про встановлення права власності на житловий будинок».

Визнати частково не дійсним свідоцтво про право власності на спадщину спадкодавця ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1, отримане в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11.

Визнати не дійсним та скасувати договір купівлі продажу житлового будинку розташований за адресою АДРЕСА_1, посвідченого 04.08.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на ? частину дворогосподарства розташоване по АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літер А, сарай літер Б, літній кухні літер з підвалом літер В. огорожі №1-3, колодязь №4 як за спадкоємцем по заповіту по смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_10.

В судовому засіданні позивач будучи допитаний за правилами свідка суду показав, що заявлений позов підтримає в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві просить суд його задовольнити в повному обсязі. Спадщину після смерті матері в 1986 році прийняв фактично та юридично, вступив в управління і володіння спадковим майном, у нього на зберіганні перебувають оригінали правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок за спадкодавцем та подав заяву до нотаріальної контори, отримав після смерті матері грошовий вклад установі ощадбанку РСРС.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала суду пояснила, що спірне господарство відносилось до колгоспного двору. Померла ОСОБА_10 була колгоспною пенсіонеркою, вважає, що дане господарство належало всім членам колгоспного двору. Станом на 1979 рік її чоловік ОСОБА_11 отримав на підставі договору дарування від своєї матері ОСОБА_10 35/100 частин спірного житлового будинку якій розташований по АДРЕСА_1. Після смерті матері в 1986 році він через міську Раду м. Новоселиця оформив право власності в цілому на житловий будинок. Право власності за нею на даний будинок перейшло в порядку спадкування після смерті чоловіка в 2006 році. В 2007 році вона продала будинок онуку ОСОБА_7. Вона та її представник вважають, що позов безпідставний, позивач пропустив строк позовної давності, просять суд в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити за пропуском строку позовної давності.

ОСОБА_4 представляючи інтереси ОСОБА_7 позов в частині визнання договору купівлі продажу не дійсним не визнала, вважає його безпідставним.

Представник м/ради в судовому засіданні заявлені позовні вимоги в частині того що стосується прийнятого рішення №66 м/радою м. Новоселиця 24.04.1987 року визнають частково. Вважають п. 1 даного рішення законним оскільки він прийнятий в рамках діючого на той час законодавства. Погоджуються і не заперечують проти визнання незаконним та скасування п. 3 даного рішення, оскільки м/рада вийшла за межі поданої заяви, та порушила права спадкоємців.

Третя особа ОСОБА_8 суду пояснив, що він за правом представлення має право на спадкування частки після смерті його бабусі ОСОБА_10, оскільки його мати ОСОБА_13 прийняла спадщину. Він на дану спадщину не претендує, його мати за життя говорила, що будинок мав би залишитись ОСОБА_11.

Третя особа ОСОБА_9 суду пояснила, що вона за правом представлення має право на спадкування частки спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_14 якій прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_10. Вона на спадщину не претендує. Будинок мав би залишитись ОСОБА_11.

Представник КБТІ в судовому засіданні не з'явився і не повідомив суд про причину не явки.

Суд вислухавши думки сторін які просять суд справу розглянути у відсутності представника оскільки суду подана технічна документація на спірний житловий будинок представником КБТІ, суд ухвалив справу розглянути у відсутності представника КБТІ Новоселицького району.

Наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами судом встановлено, що відповідно до витягу із протоколу №6 засідання правління колгоспу «імені Леніна» від 18.04.1956 року було виділено ОСОБА_10 0,19 га землі для будівництва житлового будинку (інвентарна справа №1543 а.с.21).

Актом від 05.02.1962 року представником Чернівецького міжміського БТІ встановлено, що на земельній ділянці виданій колгоспниці ОСОБА_10, колгоспом «імені Леніна» у 18.04.1956 року побудовано житловий будинок по АДРЕСА_1. (інвентарна справа №1543 а.с.20).

Рішенням виконкому м/ради м. Новосеиця від 11.04.1962 року за №45 визнано право власності на домогосподарство по АДРЕСА_1 за ОСОБА_10.

01.08.1962 року за №23 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, ОСОБА_10.

У зв'язку з проведеною реконструкцією житлового будинку та його добудовою 04.07.1978 року був складений акт про завершення будівництва у присутності ОСОБА_10 та представниками комісії.

Рішенням №14/8 від 4.07.1978 року був затверджений акт про прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_10.

12.02.1979 року виконком м/ради м. Новоселиця видав свідоцтво на право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, ОСОБА_10.

07.05.1979 року на підставі договору дарування зареєстрованого в реєстрі за №805, ОСОБА_10 подарила 35/100 частин житлового будинку що по АДРЕСА_1, синові ОСОБА_11.

Заповітом від 05.06.1979 року зареєстрованого в реєстрі за №1122, ОСОБА_10 все своє майно заповіла синові ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть видане ІНФОРМАЦІЯ_3 за актової запис №74.

З спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 вбачається, що спадщину прийняла донька ОСОБА_15, заяву подала 24.03.1987 року, син ОСОБА_14, заяву подав 24.03.1987 року. По заповіту складеного 05 червня 1979 року ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №1122, на користь ОСОБА_2, спадщину прийняв ОСОБА_2. Йому 06.06.1987 року було видано свідоцтво на право на спадщину по заповіту в частині грошового вкладу яке зареєстровано в реєстрі за №778.

Виконавчий комітет Новоселицької м/ради народних депутатів рішенням №66 від 24 квітня 1987 року на підставі заяви ОСОБА_11 про перевід господарства розташоване по АДРЕСА_1 з колгоспного двору у двір робочих і службовців та встановлення права власності на 35/100 частин житлового будинку вирішив:

п.1 Перевести колгоспний двір по АДРЕСА_1 в двір робочих та службовців, господарство якого складається з 35/100 частин житлового будинку, якій складається з 2-х житлових кімнат загальною площею 28.50 кв. м..

П.3 Видати ОСОБА_11 свідоцтво на право індивідуальною власністю на житловий будинок по АДРЕСА_1, якій складається з 3-х житлових кімнат, житловою площею 42.60 кв.м., та з господарскими спорудами.

13.05.1987 року виконавчий комітет Новоселицької м/Ради видав ОСОБА_11 свідоцтво на право власності на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1. Свідоцтво зареєстровано в Чернівецькому БТІ 13.05.1987 року в реєстрову книгу №2 стр. 61 за реєстровим №61.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом видане 12.09.2006 року зареєстровано в реєстрі за №3000 ОСОБА_4 прийняла спадщину в після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 в частині житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1, дане свідоцтво зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.04.2004 року за НОМЕР_1.

Відповідно до договору купівлі продажу 04.08.2007 року ОСОБА_4 продала житловий будинок по АДРЕСА_1, ОСОБА_7. Право власності на підставі договору купівлі продажу зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №.08.2007 року.

Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників.

Господарства" пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім'ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію.

Таким чином, за змістом указаних норм, господарства пенсіонерів, які мають працюючих членів сім'ї, але які не є працюючими членами колгоспу, відносяться до суспільної групи відповідно робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, як мати шести дітей вийшла на пенсію у 1962 році але працювала в колгоспі до 1964 року. З 1964 року по 1986 рік з нею в одному житловому будинку проживали та були зареєстровані невістка ОСОБА_4, син ОСОБА_11 які відносилися до суспільної групи - робочих та неповнолітні онучки ОСОБА_16 та ОСОБА_17, дані обставини визнаються всіма сторонами і відповідно до ч.1ст..61 ЦПК України не потребують додатковому доказуванню.

Згідно з Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31січня 1966 року а саме абз. 2 п.18 в свідоцтві на право власності яке видано колгоспного двору, вказується, що будинок належить колгоспного двору і зазначається голова цього двору, та примітки до п.20 колгоспному двору або одноосібному селянському двору видається свідоцтво про право особистої власності на будинок відповідно до п.18.

В свідоцтві отриманою 01.08.1962 року ОСОБА_10 на право власності на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 та в повторному свідоцтві видане 12.02.1979 року виконавчим комітетом Новоселицької м/рада на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1, не зазначено, що будинок належить колгоспному двору.

Суд оцінюючи викладені докази у сукупності з правовими нормами дійшов висновку, що господарство по АДРЕСА_1, станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 день смерті ОСОБА_10, яке мала працюючих членів сім'ї, але які не були працюючими членами колгоспу, та відносились до суспільної групи робочих , мало статус робочого двору.

Відповідно до договору дарування від 07.05.1979 року зареєстрованого в реєстрі за №805, яким ОСОБА_10 подарила 35/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, синові ОСОБА_11, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в реєстрі за №805, зареєстрованого Чернівецьким БТІ 15.05.1979 року, ОСОБА_11 був власником 35/100 частин спірного житлового будинку.

Суд вважає, що п. 1 та 3 рішення №66 від 24 квітня 1987 року прийняте на підставі заяви ОСОБА_11 про перевід господарства розташоване по АДРЕСА_1, суперечать встановленим обставинам про по справі.

Згідно з ч.1 ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_11, на день його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок розташованого по АДРЕСА_1, і відповідно до ст..1261 ЦК України спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_4 якій було видано 12.09.2006 року свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за №3000 в частині житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1, дане свідоцтво зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.04.2004 року за НОМЕР_1.

Суд оцінюючи викладені докази у сукупності з правовими нормами вважає, що видане свідоцтво на право власності на спадщину видане відповідно до вимог цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до договору купівлі продажу 04.08.2007 року ОСОБА_4 продала житловий будинок по АДРЕСА_1, ОСОБА_7, користуючись наданим їй правом в рамках діючого законодавства розпорядилась своїм майном.

ОСОБА_4 поданими запереченнями від 07.10.2014 року на заявлений позов ОСОБА_2, просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог за спливом строку позовної давності.

З інвентарної справи № 1543 на а.с.45 вбачається, що 06.06.1989 року ОСОБА_2 звертається з заявою до голови виконкому м/Ради м. Новоселиця про отримання дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

З інвентарної справи №1543 на а.с.45 вбачається, начальник Чернівецького БТІ Гринчук Л.В. своїм листом за №591/1-ХІ 91 від 01.11.1991 року повідомляє ОСОБА_2, що Чернівецьке БТІ не може видати довідку характеристику для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_10 на житловий будинок по АДРЕСА_1, так як на даний будинок видано свідоцтво на право власності 13.05.1987 року громадянину ОСОБА_11.

З позовом до суду про оспорювання правомірності оформлення права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за своїм братом ОСОБА_11 та оспорювання послідуючих угод, звертається 22.09.2014 року що вбачається з реєстраційного штампу в реєстраційному журналі Новоселицького районного суду за №4834.

Зі спадкової справи після смерті ОСОБА_10 вбачається, що 20.12.1986 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті матері.

Відповідно до ст..548 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року діюча на час виникнення правовідносин), ОСОБА_2, прийняв спадщину після смерті матері у цілому.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 за правилами свідка суду показав, що після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_3 житловим будинком розпоряджався брат ОСОБА_11.

З врахуванням того, що позивач 20.12.1986 року прийняв спадщину у цілому, того що йому було відомо у 1991 році що власником спірного будинку є ОСОБА_11 а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4, суд вважає, що з цієї дати починається перебіг строку позовній давності якій закінчився 01.11.1994 року.

Згідно з ст..75 ЦК України ( в редакції 1963 року яка діяла на час виникнення правовідносин між сторонами) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейськими судом незалежно від заяви сторони.

Суд оцінюючи викладені докази у сукупності з правовими нормами вважає, що в задоволенні позовної вимоги про скасування п.1та п.3 рішення виконавчого комітету м/Ради про визнання права власності на житловий будинок за ОСОБА_11 слід відмовити за спливу строку позовної давності.

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення ним у справі.

В частині визнання свідоцтва видане ОСОБА_4 12.09.2006 року про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за №3000 в частині житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловіка ОСОБА_11, суд вважає що позивач також пропустив строк позовної давності а тому в задоволенні заявленої вимоги слід відмовити за спливу строку позовної давності.

Суд вважає, що посилання представника позивача на ч.4 ст.268 ЦК України, що Позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право в частині того, що неможливо застосувати строк позовної давності в частині оспорювання рішення м/ради від 24.04.1987 року є помилковим, оскільки дана норма права набула чинності 01.01.2004 року а правовідносини між сторонами виникли при діючому ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Суд оцінюючи у сукупності викладені докази та провівши системний аналіз зазначених правових норм дійшов висновку, що оскільки позивачу тривалий період часу було відомо про порушене право, звернувся до суду фактично після смерті всіх своїх братів та сестер які мали право на обов'язкову частку після смерті матері ОСОБА_10, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за спливу строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.10,58,59,60,61,174, 208-218, ЦПК України і на підставі ст..75,548 ЦК УРСР, ст.. ст.202-204,267,268,319 ЦК України, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31січня 1966 року, Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суд, -

вирішив:

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Новоселицької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа Новоселицьке комунальне бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, про визнання недійсним та скасування рішення виконкому Новоселицької міської ради та свідоцтва про право власності, про визнання права власності на спадкове майно, за спливу строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.