Справа №751/6074/15-ц
Провадження №2/751/1187/15
Рішення

Іменем України

01 липня 2015 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

при секретарі Дасюк Н. В.

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради про визнання дій незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Встановив:

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до комунального підприємства «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування», просить визнати незаконними дії відповідача щодо звільнення з роботи за ч.1 ст.36 КЗпП України, зобов'язати відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду поновити її на займаній посаді та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу (а.с.1-2).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 04.07.2014 року працювала на посаді прибиральника території в КП «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування». 03 червня 2015 року її вимусили написати заяву про звільнення, мотивувавши тим, що надійшла скарга від невідомого громадянина про знаходження її на роботі в нетверезому стані. Вважає, що її звільнення відбулось незаконно, оскільки під час роботи спиртних напоїв вона не вживала.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, при цьому посилалась на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечував, просив в позові відмовити в повному обсязі з підстав зазначених в запереченнях (а.с.18), які долучено до матеріалів справи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 наказом №68-о/с від 04.07.2014 року прийнята на роботу прибиральником території бази «Яцево» КП «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» (а.с.8).

Як вбачається із матеріалів справи, 03 червня 2015 року ОСОБА_1 на ім'я начальника КП «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_3 подала заяву про звільнення за угодою сторін з 03.06.2015 року (а.с.19).

Начальник комунального підприємства «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради погодився на звільнення ОСОБА_1 так, як на поданій заяві, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 19), наявна його резолюція «до наказу».

Наказом № 56-о/с від 03 червня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.8,9).

03 червня 2015 року з позивачем був проведений повний розрахунок в сумі 2 137,28 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 03.06.2015 року (а.с.21).

Згідно витягу з журналу обліку трудових книжок по КП «СКПО» вбачається одержання ОСОБА_1 трудової книжки (а.с.22-23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним строковий трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України. Слід зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у звязку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу.

Слід мати на увазі, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України можуть бути в письмовій або в усній формі.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року слідує, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Позивач зазначає, що звільнення є незаконним, оскільки заява про звільнення була написана під дією морального та психологічного тиск з боку завідувача бази «Яцево» ОСОБА_4, заступника директора по будівництву ОСОБА_6 та інспектора відділу кадрів КП «Спеціалізований КПО» ОСОБА_5

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні позивачем не надано будь-яких доказів того, що заява про звільнення за згодою сторін була написана під дією морального та психологічного тиску з боку керівництва. Такі посилання ґрунтуються лише на викладеному в позовній заяві та поясненнях позивача в судовому засіданні та не можуть бути взяті до уваги, оскільки із матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до відповідних органів, у зв'язку з тим, що на неї вчинявся тиск. Крім того, відповідно до пояснень позивача, начальник підприємства ОСОБА_3 не був присутній при написанні нею заяви про звільнення.

На спростування вимог позивача представник відповідача зазначив, що заява на звільнення від 03 червня 2015 року написана власноручно позивачем, містить її підпис та день проведення звільнення, що свідчить про вільне волевиявлення ОСОБА_1 про її звільнення з займаної посади саме на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Факт написання заяви стороною позивача не оспорювався.

Позивач вказану заяву про її звільнення з 03.06.2015 року не відкликала.

Отже, звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог закону, тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання дій незаконними щодо безпідставного звільнення, поновлення на роботі.

Вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню на підставі ст. 235 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу стягуються судом лише при винесенні рішення про поновлення на роботі та у зв'язку з порушенням законних трудових прав.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 213, 215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст. 36, 233, 235 КЗпП України, суд ,

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради про визнання дій незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. В. Маслюк