Справа №333/4520/15-ц
Пр.№2/333/2120/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Наумової І.Й.

при секретарі Мойсеєнко В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки одинокої матері,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки одинокої матері. В позові зазначила, що з 07.12.2005 р. вона на підставі наказу № 91-к, була працевлаштована на Запорізькому відділенні філії «АвтоЗАЗ-Сервіс» Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» на посаду бухгалтера 1 категорії фінансово-економічної служби. 07.04.2014 р., згідно з наказом № 20ВК вона була звільнена з посади бухгалтера за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ. Позивач зазначає, що вона є матірю малолітньої дитини ОСОБА_4, 06.12.2003 р., яка знаходиться на її утриманні. Дитину позивач виховує як одинока матір з кінця грудня 2005 р.. Відповідно до п. 3 ст. 76 КЗпПУ, ст. 19 закону України «Про відпустки», одинокій матері, що працює, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, така оплачувана відпустка надавалась позивачу роботодавцем у 2006 р., але в подальшому в період з 2007 р. по 2014 р. їй в наданні такої відпустки безпідставно було відмовлено, хоч позивач і зверталася з такими вимогами до посадових осіб відповідача. З 07.04.2014 р. позивач була звільнена без виплати компенсацій за невикористані відпустки. Зазначає, що у відповідача були всі необхідні документи для нарахування і виплати їй компенсації за невикористані відпустки. 22.07.2014 р. позивач поштою зверталася до відповідача з письмовою вимогою про виплату грошової компенсації, але листом за вих. № 954/14 від 11.08.2014 р. їй було відмовлено у виплаті компенсації. Позивач просить суд стягнути з відповідача 22281, 47 грн. за невикористані додаткові оплачувані відпустки одинокої матері.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Згідно письмових пояснень позивача ОСОБА_3, долучених до матеріалів справи, у 2006 р„ відповідач її повідомив про перелік документів, які необхідні для надання відпустки. Ці документи були позивачем надані, в звязку з чим відповідач надав відпустку. Позивач вважала, що цих документів достатньо, а відповідач не повідомляв позивача про те, що йому необхідно надавати ще якісь документи. В подальшому, щорічно, позивач писала заяву на відпустку аналогічну тій заяві, що подавалась в 2006 р.. але відпустки не надавались, причиною відмови було зазначено, що це рішення керівництва. Автобіографія подавалась позивачем при працевлаштуванні і в ній зазначений батько дитини, оскільки на той момент вони проживали однією сімєю. Позивач і батько дитини перестали жити однією сім'єю з грудня 2005 р., що встановлено в заочному рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2015 р..(а.с.60). В судовому засіданні позивач зазначила, що на протязі 2007 2014 років зверталася до бухгалтерії та до відділу кадрів в усній формі з вимогами про надання їй додаткових відпусток як одинокій матері, але їй було відмовлено, з письмовими заявами на протязі 20072014 років про надання додаткових відпусток не зверталася, оскільки вважала, що може втратити роботу.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що позивач фактично жодного документу, що підтверджує статус її як одинокої матері роботодавцю не надавала. Підставою для надання соціальної відпустки в 2006 році були документи: особова заява, копія свідоцтва про народження дитини та довідка з місця проживання, однак зазначені документи не підтверджують факт виховання нею дитини без батька. Запискою про надання відпустки № 508 від 17.11.2006 року позивачу була надана соціальна відпустка тривалістю 7 календарних днів. В подальшому позивачем заяви про надання їй соціальних відпусток відповідачу не надавались. Наступна заява була предявлена відповідачу вже після звільнення позивача листом від 22.07.2014 року вже з вимогами виплати компенсації за невикористані відпустки. У відповіді на заявлену вимогу відповідач запропонував надати документи, що підтверджують те, що батько протягом 2007-2014 року проживає окремо від дитини, не приймає участь у її вихованні і особисто не спілкується з дитиною, оскільки наявні у відповідача документи жодним чином не свідчили про те, що позивач виховувала дитину без батька та останній не приймав участі у її вихованні. У свідоцтві про народження дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначений батько - ОСОБА_5. Реєстрація в книзі реєстрації актів про народження проведена відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України, тобто за заявою батьків, які не перебувають у шлюбі. При працевлаштуванні на роботу позивач власноручно виклавши свою автобіографію, зазначила що до складу її сімї входить цивільний чоловік. В позовній заяві позивач зазначає, що дитину вона ніби виховує як одинока матір з кінця 2005 року. Позивачем не надано доказів того, що вона має статус одинокої матері починаючи з 2006 року, що під час роботи на підприємстві з 2007 по 2014 рік вона зверталась за наданням їй соціальної відпустки як одинокій матері, не надано відповідних документів в підтвердження свого статусу одинокої матері. Натомість жодних звернень про надання соціальних відпусток до уповноваженої особи підприємства, яка наділена правом надання відпусток в періоди роботи позивача з 2007 по 2014 р. відповідач не отримував. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено.

З 07.12.2005 р. позивач ОСОБА_3 працювала у Запорізькому відділенні філії «АвтоЗАЗ-Сервіс» Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» на посаді бухгалтера 1 категорії фінансово-економічної служби на підставі Наказу №91-к від 07.12.2005 року, що підтверджується копією трудової книжки БТ ІІ №5797611 (а.с.4-8).

Позивач ОСОБА_3 є матірю малолітньої дитина ОСОБА_4, 06.12.2003 р., батько дитини зазначений ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №140833 від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2). Згідно актового запису про народження №102 від 05.02.2004 р. наданого на запит суду Комунарським відділом державної РАЦС ЗМУЮ, батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено ОСОБА_5, 11. 11.1971 р.н., підставою запису відомостей про батька є подання спільної заяви батьків про визнання батьківства від 05.02.2004 р.

При працевлаштуванні на роботу позивач в своїй автобіографії зазначила, що до складу її сімї входить цивільний чоловік ОСОБА_5. (а.с.45).

20.11.2006 р. позивач ОСОБА_6 звернулася до «АвтоЗАЗ-сервіс» з заявою про надання їй соціальної відпустки в період з 20.11.2006 р. по 26.11.2006 р. як матері, яка самостійно виховує дитину (а.с.47).

17.11.2006р. запискою про надання відпустки № 508 від 17.11.2006 року позивачу ОСОБА_3 була надана соціальна відпустка тривалістю 7 календарних днів(а.с.13).

Згідно з Наказом № 20ВК від 07.04.2014 р., ОСОБА_3 була звільнена з посади бухгалтера за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ . Зазначеним наказом ОСОБА_3 виплачено грошову компенсацію за 8 невикористаних днів щорічної відпустки (а.с.3).

22.07.2014 р. позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату грошової компенсації, в якій зазначила, що їй така відпустка надавалась у 2006 році, в подальшому з 2007 р. по 2014 р. їй в наданні такої відпустки було безпідставно відмовлено, хоча вона зверталася з такими вимогами до начальника відділу кадрів та головного бухгалтера (а.с.9).

Листами за вих. №744 від 05.08.2014 р., вих. №954/14 від 11.08.2014 р., відповідач повідомив, що для розгляду питання щодо надання грошової компенсації позивачу необхідно надати документи, що підтверджують статус одинокої матері за період з 2007 по 2014 роки, такі як: ухвала або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів, рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав, рішення органів опіки та піклування або суду про відсутність участі батька у вихованні дитини, документи, що підтверджують, що батько протягом 2007-2014 року проживає окремо від дитини, не приймає участь у її вихованні і особисто не спілкується з дитиною (а.с.10, 51).

14.05.2015 р. заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі ? частини усіх доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.23-24).

Згідно Довідки філії «АвтоЗАЗ-сервіс» від 30.07.2015 року, в листопаді 2006 року ОСОБА_3 нараховані та сплачені відпускні за 7 календарних днів (а.с.40).

З 18 листопада 2004 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України стосовно відпусток» від 22. 10.2004 р. № 2128 - 1У, перелік осіб, які мають право на зазначену додаткову відпустку, доповнено категорією «одинока мати».

П.5 ч.12 ст.10 Закону України «Про відпустки» визначає,що одинока мати,це жінка яка виховує дитину без батька.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки", право на соціальну додаткову відпустку має: жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинока мати, батько, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матерів в лікувальному закладі), а також особа, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Визначення «одинокої матері» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9 та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки".

Так згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України, одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Відповідно до Положення про ОСОБА_7 соціальної політики України затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 389/2011 - ОСОБА_7 є центральним органом виконавчої влади та регулює соціально-трудові відносини, здійснює нормативно-правове регулювання з питань сім'ї і дітей, надає роз'яснення щодо трудових відносин.

Відповідно до ОСОБА_7 праці та соціальної політики України від 06.07.2006 року №247/13/116-06, до категорії одинокої матері відносяться: жінка, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька ( в тому числі й розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).

Відповідно до ОСОБА_7 праці та соціальної політики України від 14.04.2008 р. №235/0/15-08/13, жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з якою веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання додаткової соціальної відпустки як одинока мати не має. Якщо працівницею не буде доведено факт, що вона справді виховує дитину сама, без участі батька, роботодавець може відмовити їй у наданні такої відпустки.

Вищезазначені вимоги кореспондуються з ОСОБА_7 соціальної політики України від 30.05.2014 року № 193/13/123-14 в якому зазначено, що оскільки соціальна додаткова відпустка, передбачена статтею 19 Закону України «Про відпустки», надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік.

Відповідно до ОСОБА_7 праці та соціальної політики України від 19.05.2009 року № 5565/0/14-09/13, згідно статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

У разі ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини мати має право звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки. Одним із документів для підтвердження того, що батько не бере участі у вихованні дитини, можуть бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав, рішення органів опіки та піклування або суду щодо участі батька у вихованні дитини, ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів, тощо.

Крім того, підтвердженням відсутності участі батька у вихованні дитини може бути акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, а також довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.

Відповідно до ОСОБА_7 соціальної політики України від 30.05.2014 року № 193/13/123-14, для підтвердження права на соціальну відпустку роботодавцю має бути пред'явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Крім того зазначеним ОСОБА_7 соціальної політики України визначено, що оскільки соціальна додаткова відпустка, передбачена статтею 19 Закону України «Про відпустки», надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік.

Зокрема, одним з таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів у акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи (садочку) про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо. Тобто для отримання соціальної додаткової відпустки розлучена жінка, крім заяви про надання цієї відпустки, копій свідоцтва про народження дитини та розірвання шлюбу, має надати роботодавцю один із вищезазначених або будь-який інший документ, що підтверджує відсутність участі батька у вихованні дитини.

Позивачем в підтвердження факту відсутності участі батька у вихованні дитини з вищезазначених прикладів документів ні відповідачу, ні до суду не було надано.

Як встановлено в судовому засіданні, надані роботодавцю позивачем ОСОБА_3 документи, не свідчили про те, що позивач виховувала дитину без батька та останній не приймав участі у її вихованні, оскільки у Свідоцтві про народження дитини ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначений батько - ОСОБА_5, реєстрація в книзі реєстрації актів про народження проведена відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України, тобто за заявою батьків, які не перебувають у шлюбі, тому відповідачем в листах відповідача було запропоновано позивачу надати відповідні документи.

Звільняючи позивача з роботи, відповідач своєчасно провів з нею остаточний розрахунок та виплатив всі належні при звільненні грошові кошти, що були безспірними.

Разом із цим компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як одинокій матері, позивачці не було сплачено, оскільки позивач при звільнені не заявляла таких вимог до відповідача.

Посилання позивача на ту обставину, що вона зверталася в усній формі до бухгалтера та відділу кадрів з вимогами про надання їй соціальних відпусток та отримувала відмови, можливість втратити роботу у звязку з заявами про надання соціальних відпусток, суд вважає хибними, оскільки в 2006 році позивач письмово зверталася з такою заявою до відповідача та отримала зазначену відпустку. На протязі 2007-2014 років з письмовими заявами до керівництв ПАТ «Українська автомобільна корпорація» про надання їй соціальних відпусток не зверталася. Про набуття статусу одинокої матері ОСОБА_3 роботодавця не повідомляла, відповідних належних документів відповідачу на протязі 2007-2014 років не подавала. В разі порушення своїх прав щодо відмови у прийнятті письмових заяв про надання соціальних відпусток мала право звертатися до контролюючих органів щодо оскарження дій відповідача, але на підтвердження даних обставин доказів суду не надано.

Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законодавство не містить вичерпного та конкретно визначеного переліку документів, які саме документи має подати жінка, яка виховує дитину без батька, однак у будь якому випадку для встановлення права позивачки на додаткову відпустку вона мала довести, що вона виховує дитину без батька, що батько не проживає разом з дитиною та не приймає участі у вихованні дитини, що вона не вийшла заміж та її дитина новим чоловіком не всиновлена.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Як передбачено ст. 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування ухвалює на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

У разі ухилення батька від виконання своїх обов'язків з виховання дитини мати має право звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

З урахуванням зазначеного для підтвердження факту, що батько не бере участі у вихованні дитини, можуть бути пред'явлені, наприклад, довідка з ЖЕКу про реєстрацію особи за місцем проживання, ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів, рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав, рішення органів опіки та піклування або суду про відсутність участі батька у вихованні дитини тощо.

На підтвердження статусу матері, яка одна виховує дитину, позивачка надала копію свідоцтва про народження дитини, батьками якої у свідоцтві про народження записані ОСОБА_3 та ОСОБА_5. та копію заочного рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя, яким з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зазначені документи не дають підстав для беззаперечного висновку про наявність у позивачки права на додаткову відпустку як одинокої матері протягом 2007-2014 років її роботи у Запорізькому відділенні філії «АвтоЗАЗ-Сервіс» Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація».

Оскільки позивачкою не був доведений факт, що вона дійсно виховує дитину сама, без участі батька, як при зверненні за виплатою грошової компенсації невикористаної соціальної відпустки, так і під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 154, 212-215, ЦПК України, ст..ст.157,158 СК України, ст.10, 19, 24 Закону України «Про відпустки», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки одинокої матері - відмовити у повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_9