Провадження № 22-ц/780/984/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь
Категорія 58 12.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету сільради ,-

встановила:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за її позовом.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та направити для розгляду до суду першої інстанції, з підстав порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовних вимог позивача ОСОБА_1 вбачається, що в неї виник спір із суб'єктом владних повноважень з приводу оскарження рішення, а тому дані вимоги не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак, з такими висновками колегія суддів не може погодитися, оскільки вони суперечать вимогам процесуального законодавства.

Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року, при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

У пп. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" ( в редакції постанови від 19 березня 2010 року № 2) роз'яснено, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пп. 1, 3 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено до компетенції адміністративних судів.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування .

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Як вбачається зі змісту позовної заяви у позивача виник спір з приводу користування земельною ділянкою по вул. Кооперативна, 4 в с. Петропавлівська-Борщагівка Київської області, на якій розташований належний позивачеві та ОСОБА_2 будинок.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_2 незаконно приватизувала 0,0166 га земельної ділянки за вказаною адресою на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 8 жовтня 1996 року, яке позивач просить суд визнати незаконним та скасувати.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є передчасним.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 рокускасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :