Провадження № 2/127/690/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Чінарової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з цивільним позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивував тим, що на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2013 року по справі № 127/17382/13-ц зобовязано ОСОБА_1 до сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі по 2 000,00 грн. щомісяця, починаючи з 19.07.2013 року. Позивач зазначає, що на той час він працював приватним підприємцем та отримував мінливий дохід, саме тому суд і визначив аліменти у твердій грошовій сумі. Позивач зазначає, що на даний час він припинив підприємницьку діяльність, офіційно працевлаштувався і працює на посаді директора МПП «Техно-резерв», де отримує заробітну платню у розмірі 3000,00 грн. щомісяця, з яких вираховуються податки та єдиний страховий внесок. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що на його утриманні перебувають його батьки-пенсіонери, а також нова дружина ОСОБА_5, яка до того ж має свого сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, позивач вважає, що аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000,00 грн. щомісяця ставлять його у скрутне матеріальне становище, що підтверджується також і розміром заборгованості зі сплати аліментів у сумі 28 838,00 грн.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із цим позовом, в якому ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів з твердої грошової суми по 2000,00 грн. щомісяця до 25 % з усіх видів доходів щомісяця.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_7 вимоги позову підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що на її думку, позивач штучно намагається створити видимість погіршення свого матеріального стану, аби не сплачувати аліменти у розмірі, який присуджено судом.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 4 статті 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2013 року в справі № 127/17382/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з 19.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року. При ухваленні цього судового рішення судом враховано майновий стан ОСОБА_1, який є власником трьох квартир та трьох будинковолодінь із земельними ділянками у м. Вінниці, а також є субєктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Ці обставини відображені у судовому рішенні та не потребують доказування.

Однією з підстав цього позову ОСОБА_1 вказує зміну свого майнового стану, а саме відсутність у нього, як фізичної особи-підприємця, доходів. Однак суд враховує ту обставину, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 30.01.2015р., ОСОБА_1 й надалі займається підприємницькою діяльністю та не перебуває в стані припинення. Предявлення трудової книжки позивача, в якій здійснено запис, що він 10.09.2013 року призначений директором МПП «Техно-Резерв», не може свідчити про те, що ОСОБА_1 не здійснює, окрім цієї, жодної іншої трудової діяльності. Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін'юсту, Мінсоцзахисту населення України №58 від 29.07.1993 року, фізична особа-підприємець не має права заводити трудову книжку на себе, це право мають підприємства, установи організації усіх форм власності, а також фізичні особи- підприємці на своїх найнятих працівників, з якими укладено трудові договори.

Суд критично оцінює як доказ надану позивачем довідку № 16893/17 від 12.06.2015 року ВОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області, згідно з якою ФОП ОСОБА_1 за 2014 рік задекларував відсутність у нього будь-яких доходів. Зокрема, згідно з цією ж довідкою, ФОП ОСОБА_1 подав податкову декларацію про доходи за 2014 рік 17.02.2015 року, тобто вже після відкриття провадження у цій справі за його позовом про зменшення розміру аліментів. Крім того суд враховує, що на 2014-2015 роки в державі запроваджено мораторій на податкові перевірки субєктів підприємницької діяльності, а саме: відповідно до пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України (щодо податкової реформи) у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Таким чином, зазначені у податковій декларації відомості, на підставі яких і видано довідку про начебто відсутні у позивача додаткові доходи від підприємницької діяльності, вказані лише зі слів самого декларанта, який є позивачем у цій справі, та не можуть бути підтверджені іншими доказами.

Іншою підставою для зменшення розміру аліментів позивач зазначає перебування на його утриманні батьків-пенсіонерів. Однак суд звертає увагу на ту обставину, що це питання вже досліджувалось судом при ухваленні рішення від 12.12.2013 року і йому було надано відповідну оцінку. Таким чином, нині обставини щодо утримання позивачем своїх батьків-пенсіонерів не змінились з часу ухвалення рішення суду від 12.12.2013 року, яким його зобовязано до сплати аліментів.

Зокрема, відповідно до копій пенсійних посвідчень батька позивача ОСОБА_8 та матері ОСОБА_9, пред'явлених позивачем, батьки є пенсіонерами, які отримують щомісячно пенсію, та можуть матеріально самі себе утримувати. Позивач предявив довідки Комунального закладу «Вінницький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Писарівської АЗПСМ про те, що його батько та мати хворіють та потребують сторонньої допомоги, проте ця довідка не може свідчити про інвалідність матері, адже інвалідність визначається медико-соціальною експертною комісією та засвідчується довідкою МСЕК. Окрім того, довідки Писарівської АЗПСМ, видані батьку та матері позивача, не містять дати видачі, тому не можуть братись до уваги як докази, оскільки невідомо станом на яку дату батьки позивача потребували сторонньої допомоги.

Відповідно до наданої Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької райдержадміністрації відповіді на адвокатський запит № 25-Г від 06.02.2015 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, не здійснює догляд за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, та за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Отже, твердження позивача про те, що на його утриманні перебувають похилі батьки, та позивач здійснює за ними догляд, не відповідають дійсності.

Твердження Позивача про те, що на його утриманні перебуває його нова дружина ОСОБА_10, яка нині не працює, є недоведеним, адже належних та допустимих доказів цьому факту позивач не надав.

Відповідно до свідоцтва про народження сина ОСОБА_10 ОСОБА_6, він має батька ОСОБА_11, який і повинен забезпечувати достатній рівень життя свого сина. А ОСОБА_1, хоча й перебуває в іншому шлюбі, повинен забезпечувати достатній рівень життя свого сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2013 року.

Таким чином, обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підстави для свого позову, є недоведеними та надуманими, свідчать про його небажання сплачувати аліменти та виконувати судове рішення, для чого він штучно створив видимість погіршення свого майнового стану.

Крім того, відмовляючи у позові, суд враховує і ту обставину, що позивачем подано позов про зменшення розміру аліментів, хоча фактично він просить змінити порядок їх нарахування, а саме: замість твердої грошової суми перевести його на частку від доходу. Тому позов не підлягає до задоволення також і з цих підстав.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 181, 184, 192 СК України, ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 61, 88, 212-215, 223 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя