Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2378/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бевз О. Ю.
Доповідач Чорнобривець О. С.
УХВАЛА

Іменем України

27.10.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.

Черненко В.В.

за участю секретаря - Животовської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Селянського(фермерського) господарства «ОСОБА_5» на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_5» про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом Селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_5» до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та розписки,-

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_5» /далі СФГ ОСОБА_5/ про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування зазначав, що 28.03.2012 року уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого передав відповідачу грошові кошти в сумі 290 000 гривень з поверненням до 10.08.2012 року. Договір укладений в письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідача. Передача коштів підтверджується розпискою від 28.04.2012 року. По закінченню строку відповідач борг не повернув, чим порушив умови договору.

Посилаючись на вказані обставини просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики: основного боргу в розмірі 290 000 грн., збитки від інфляції у сумі 84822 грн. 16 коп., три відсотки річних - 21881 грн. 10 коп., а також пені 127 909 грн.87 коп., всього на суму 524 613 грн 13 коп.

У квітні 2015 року з ході розгляду справи відповідач СФГ ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву про визнання недійсними правочинів: договору позики від 28.03.2012 року та розписки від 28.04.2012 року. В обґрунтування зазначає, що договір був укладений з порушенням чинного законодавства, оскільки підписаний не уповноваженою особою. Розписка від 28.04.2012 року про те, що господарство отримало кошти за договором позики не скріплена печаткою юридичної особи. Крім того у фінансовій звітності господарства не відображена кредиторська заборгованість ОСОБА_3, що ставить під сумнів факт отримання відповідачем даних коштів.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2015 року первісний позов задоволений частково. Стягнуто з СФГ ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 28.03.2012 року на загальну суму 396 703 грн. 26 коп., з яких борг 290 000 грн., збитки від інфляції в сумі 84 822 грн. 16 коп., три відсотки річних від суми заборгованості - 21 881 грн. 10 коп. Щодо стягнення пені в розмірі 127 909 грн. 87 коп. - відмовлено у задоволенні вимог.

У задоволенні вимог за зустрічним позовом відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач СФГ ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням суду, вказує про порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірне встановлення обставини справи та оцінку доказів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви в повному обсязі.

Позивач за первісним позовом рішення суду не оскаржив.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення.

Неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, за умови належного повідомлення, не перешкоджає розглядові справи (ст.305 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої якості (ст.1046 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Оригіналом договору позики та оригіналом розписки, наданої позивачем підтверджується, що 28 квітня 2012 року голова СФГ ОСОБА_5 отримав від позивача, від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6, в борг грошові кошти в сумі 290000 грн., які зобов'язався повернути до 10 серпня 2012 року (а.с.38,39).

Розписка про отримання коштів написана власноруч відповідачем, останнім цей факт не заперечувався.

Зазначеним обставинам суд дав належну оцінку відповідно до ст.212 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку, що вони є належним і допустимим доказом укладення договору позики та отримання грошової суми позичальником.

Наявність у позивача (кредитора) розписки про отримання відповідачем (позичальником) позики та відсутність доказів, які б могли свідчити про повне чи часткове виконання останнім своїх зобов'язань за договором, чи інших доказів на спростування факту укладення договору позики між сторонами, доводить правильність висновку суду щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_4

Позивачем за зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним, не доведені обставини з якими законодавець пов'язує визнання договору недійсним.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ч.2 ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За таких обставин в межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з серпня 2012 року по лютий 2015 року, що складає 84 822 грн., та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 21 881 грн.10 коп. Правильність визначених до стягнення коштів підтверджується розрахунком (а.с.6-7).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та скасування ухваленого судом рішення.

Відповідно до наведеного, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: