Справа № 219/9696/15-ц
Провадження № 2/219/4024/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючої судді Чопик О.П.,

при секретарі Матченову А.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Артемівську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, посилаючись на те, що вона з 1 серпня 1985 року по 22 квітня 2013 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів, що викликало хронічне професійне захворювання коніотуберкульоз (і65); силікоз вузликова форма (1/1; p/t); залишкові зміни туберкульозу (03.13) в вигляді конгломератних туберкулом, щільних вогнищ, цирозу верхніх часток S6 легенів; Дестр (-), МТБ (-), кат.5.1; ускладнення: легенева недостатність другого ступеня. Зазначає, що висновком медико-соціальної експертної комісії їй безстроково встановлено третю групу інвалідності та 35% втрати професійної працездатності, а з 24 грудня 2013 року вона перебуває на обліку у відділенні Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Артемівську Донецької області та отримує щомісячні страхові виплати. Просить суд на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача роботодавця, який зобовязаний був забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці, - моральну шкоду, що полягає в обсязі та глибині заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних), їх характері та тривалості, незворотності змін у стані здоровя, яку визначає в еквіваленті 50 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, зазначивши також, що публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» у структурі має відділ охорони навколишнього середовища, який щоденно робить заміри, зокрема, вмісту пилу у повітрі та доповідає про це керівництву, яке повинно належним чином реагувати. Стверджує, що позивач є у доволі молодому віці та вже повинна докладати немалих зусиль для забезпечення належного рівня здоровя для гідного проживання, витрачає значні для неї кошти на постійне та тривале лікування, зважаючи, зокрема, на теперішнє ціноутворення. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила частково, надавши пояснення про те, що позивач тривалий час перебувала у трудових відносинах з відповідачем, внаслідок шкідливих умов праці втратила 35% професійної працездатності, стала інвалідом третьої групи безстроково, тому наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця. Однак зазначає, що позивач не подала жодних доказів в обґрунтування позовних вимог на суму 50 000 грн., свідомо працювала на шкідливому виробництві з метою отримання відповідної заробітної плати, пільгової відпустки, додаткової відпустки та інших пільг, проходила обовязкові та періодичні медичні огляди за направленням роботодавця, у 2011 році проходила санаторно-курортне лікування, не звертається до цього часу після звільнення до адміністрації відповідача для надання додаткової допомоги. Тому просить суд задовольнити позов частково, на суму 5 000 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 4 травня 1981 року до 22 квітня 2013 року включно перебувала у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Часовіярський вогнетривкий комбінат», яке 20 березня 2011 року перейменовано на публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (далі ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»), про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці серії БТ-І №8016980, виданій на імя позивача (а.с.17-19). Серед іншого, зокрема, з 1 серпня 1985 року до 15 травня 1986 року включно перебувала на посаді завантажувача вогнетривкої сировини третього розряду в цеху №1; з 16 травня 1986 року до 21 вересня 1988 року включно на посаді знімача-укладальника заготовок мас і готових виробів по третьому розряду на преси з автоматичним зніманням цегли в цеху №8; з 22 вересня 1988 року до 2 березня 1995 року включно на посаді сушильника по другому розряду цеху №8; з 3 березня 1995 року до 29 березня 2005 року включно на посаді укладача мас на змішувачах по третьому розряду в цеху №5; з 30 березня 2005 року до 22 квітня 2013 року включно на посаді шихтувальника по третьому розряду пресо-формувальної ділянки в цеху №5. З 22 квітня 2013 року звільнена з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України.

Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці ОСОБА_3 від 3 жовтня 2012 року №3, складеною завідувачем відділу гігієни праці ОСОБА_4 та затвердженою в.о. головного державного санітарного лікаря м.Артемівська та Артемівського району (а.с.57-62):

за період перебування позивача на посаді завантажувача вогнетривкої сировини третього розряду в цеху №1 дані про параметри шкідливих факторів не збереглися;

за період перебування на посаді знімача-укладальника заготовок мас і готових виробів на преси з автоматичним зніманням цегли в цеху №8 дані про параметри шкідливих факторів не збереглися;

за період перебування на посаді сушильника цеху №8 піддавалась впливу пилу з вмістом силікату в концентраціях вище гранично допустимої концентрації (далі ГДК) (3,0 ГДК в період з 22 вересня 1988 року по 3 березня 1995 року), рівні виробничого шуму вище ГДК, параметри температури повітря вище допустимих норм;

за період перебування на посаді укладача мас на змішувачах в цеху №5 піддавалась впливу пилу з вмістом силікату в концентраціях вище ГДК (1,5 ГДК в період з 1995 року по 1998 рік, 1,2 ГДК 1998-2003 роки, 1,03 ГДК 2003-30 березня 2005 року), рівні виробничого шуму вище ГДК;

за період перебування на посаді шихтувальника пресо-формувальної ділянки в цеху №5 піддавалась впливу пилу з вмістом силікату в концентраціях вище ГДК (1,08 ГДК з 30 березня 2005 року по 2008 рік, 1,05 ГДК з 2008 року до часу складення характеристики умов праці), рівні виробничого шуму вище ГДК.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу - Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» - про наявність професійного захворюванням від 13 листопада 2013 року №2286/2138 (а.с.8) встановлено, що ОСОБА_3 хворіє на коніотуберкульоз; силікоз вузликова форма (1/1, p/t); залишкові зміни туберкульозу (03.13) у вигляді конгломератних туберкулом щільних вогнищ, цирозу верхніх часток S6 легенів; дестр (-), МБТ (-), кат 5.1. Ускладнення: легенева недостатність другого ступеня. Захворювання професійне вперше.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_3 від 5 грудня 2013 року №2 (а.с.51-53) підтверджено перевищення ГДК пилу у повітрі робочої зони до 1,03-3 разів з вмістом вільного двоокису кремнію 9,7-9,9%, запиленість повітря робочої зони не відповідає санітарним зонам 3 клас 1 ступінь, рівень шуму не відповідає санітарним нормам (від 85 дБА (3 клас 1 ступінь) до 91 дБА (3 клас 2 ступінь). Професійне захворювання виникло за обставин недосконалості технологічного обладнання, неефективність роботи систем вентиляції.

Відповідно до довідки до акта огляду Міжрайонної фтизіатричної медико-соціальної експертної комісії м.Донецька серії 10, ААБ №361907, виданої 24 грудня 2013 року (а.с.56), ОСОБА_3 з 17 грудня 2013 року первинно встановлено третя група інвалідності з причини професійного захворювання безстроково. Протипоказана робота зі шкідливими умовами в контакті з пилом, токсичними газами, в несприятливих метеоумовах, важка фізична праця. Може працювати вахтером, контролером.

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА №234038 (а.с.55), виданою Міжрайонною фтизіатричною медико-соціальною експертною комісією м.Донецька, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_3 35% з 17 грудня 2013 року безстроково первинно з професії шихтувальник. Потребує медикаментозного лікування.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Представник відповідача в судовому засіданні визнала наявність небезпечних та шкідливих умов праці у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та надала суду довідку, складену 21 жовтня 2015 року фельдшером пункту охорони здоровя ОСОБА_5 (а.с.47), якою підтверджується те, що позивач проходила періодичний медичний огляд у 2006, 2008, 2010 роках з результатом «придатна по професії», у 2011 році проходила санітарно-курортне лікування, у 2012 року в неї виявлено вогнищеві ураження обох легень.

Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено відшкодування власником або уповноваженими ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Проте зі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена частина 3 статті 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Крім того, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено у новій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року.

Так, відповідно до ч.8 ст.36 чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Суд враховує те, що відповідно до розяснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин.

Згідно з ч.1 ст.1167Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з положення статті 23 Цивільного кодексу України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Як встановлено судом, стверджується представником позивача та не заперечується представником відповідача, ушкодженням здоровя внаслідок професійного захворювання, отриманого під час виконання трудових обовязків, позивачеві спричинено моральну шкоду.

Визнаючи позов на суму 5 000 грн., представник відповідача не заявляла клопотання про призначення медико-соціальної експертизи щодо визначення розміру моральної шкоди.

Суд враховує тяжкість професійного захворювання та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, отримання третьої групи інвалідності безстроково, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, яка є в періоді середньої дорослості та змушена постійно слідкувати і реагувати на найменші зміни в стані свого здоровя, саму характеристику хвороби, що значно впливає на якість соціальних звязків, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоровя на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Також суд зважає на незабезпечення відповідачем-роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці позивачеві, не зважаючи на існування в структурі товариства окремого відділу, який здійснює контроль стану навколишнього середовища. Окрім того, заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначила, що тимчасові фінансові труднощі не завжди дозволяли своєчасно придбавати необхідне обладнання для вентиляційних систем, що призводило до перевищення вмісту пилу в повітрі. Тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачеві в еквіваленті 15 000 грн.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за порушення ушкодження здоровя внаслідок професійного захворювання, та судового збору на користь держави, на підставі ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст.237-1 Кодексу законів про працю України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) 15 000 (пятнадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В задоволенні вимоги про стягнення 35 000 грн. моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» () на користь держави 150 (сто пятдесят) грн. 00 коп. судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.П.Чопик