Головуючий в І інстанції Юзефович І.О.
Доповідач Дронська І.О.
Справа № 428/1668/15-ц
Провадження № 22ц/782/186/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Заіки В.В., Карайван Т.Д.,

при секретарі Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 15.07.1996року по 19.08.2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дочку ОСОБА_3, 25.02.1997року народження. На теперішній час донька повнолітня та є курсантом 1-го курсу (денна форма навчання за державним замовленням) Харківського національного університету внутрішніх справ. Дочка навчається на неповному державному забезпеченні, отримує стипендію у середньому 230грн. та потребує матеріальної допомоги, яка безпосередньо повязана з навчанням, проживанням, придбанням одягу, продуктів харчування, учбової літератури та інвентарю, інколи ліків тощо. У звязку з постійним перебуванням у навчальному закладі з метою отримання освіти дочка позбавлена можливості працевлаштуватися та самостійно забезпечувати себе. До повноліття дочки відповідач на її утримання сплачував аліменти, але з 25.02.2015року, повноліття дочки, сплата аліментів припинилась і добровільно надавати дочці на час навчання матеріальну допомогу відповідач відмовляється, хоча він працює, має постійний дохід, тобто має таку можливість. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки- Сізоненко К.Є., яка продовжує навчання, у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) від дня предявлення позову до суду і до закінчення дочкою навчання, але не більше досягнення нею 23 років.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 квітня 2015року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволенні, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, 25.02.1997р.народження у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду з 26.02.2015року і до закінчення навчання до 06.2018року, але не більше ніж до досягнення 23 років. Також з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідачем ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення по справі та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3, 25.02.1997року народження, яка є курсантом 1-го курсу (денна форма навчання за державним замовленням) Харківського національного університету внутрішніх справ. Зарахована на навчання з 18.08.2014року, передбачений термін навчання до червня 2018року.

ОСОБА_3 отримує грошове забезпечення за час навчання: вересень 2014року- 301,94грн., жовтень 2014року- 208грн., листопад 2014року-218грн., грудень 2014року-214,03грн., січень 2015року-219,23грн.

Відповідач отримує заробітну плату у розмірі: вересень 2014року 2173,43грн. (744,88грн.-відраховані аліменти); жовтень 2014року -2075,71грн. (711,86грн. - відраховані аліменти); листопад 2014року 2093,16грн., (717,76грн. відраховані аліменти); грудень 2014року- 2091,58грн.,( 717,22грн.- відраховані аліменти); січень 2015року 2632,45грн., (900,94грн.- відраховані аліменти); лютий 2015року- 2407,71грн.,(711,13грн.-відраховані аліменти).

До досягнення дочкою ОСОБА_3 повноліття відповідач ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання дочки, однак після досягнення останньою повноліття виплати припинив та у добровільному порядку матеріальної допомоги дочці не надає.

ОСОБА_4, 27.12.1953року народження, хворіє з 2008року, має протипоказання щодо тяжкої фізичної роботи та роботи у несприятливих умовах, у звязку з наявністю ознак інвалідності оформлює документи на МСЕК уперше.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

З урахуванням віку, стану здоровя, наявності непрацездатної матері похилого віку на утриманні відповідача, його матеріального забезпечення, яке з вирахуванням аліментів перевищує прожитковий мінімум для працездатної особи, встановлений законодавством, матеріального забезпечення повнолітньої дочки отримання нею державного забезпечення, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягувати з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку, щомісяця, з дня звернення позивача до суду з позовом і до закінчення дочкою навчання, до 06.2018року, але не більше ніж до досягнення останньою 23 років.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру аліментів, адже до нього він дійшов поспішно, без належного дотримання норм матеріального права, зясування і урахування фактичних обставин справи, оцінки доводів сторін і наданих ними доказів.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з позовної заяви позивача, ОСОБА_3 є курсантом 1-го курсу Харківського національного університету внутрішніх справ, отримує стипендію (грошове забезпечення) та потребує матеріальної допомоги, яка безпосередньо повязана з навчанням, проживанням, придбанням одягу, продуктів харчування, учбової літератури та інвентарю, інколи ліків, при цьому будь-яких доказів, які б підтверджували потребу останньої в матеріальній допомозі у звязку з навчанням, відповідно до зазначеного переліку, позивачем не надано.

Також позивачем не зазначено про наявний матеріальний стан дочки, відсутність (наявність) її доходів, окрім щомісячного державного забезпечення як курсанта та фактичні витрати дочки, повязані з навчанням.

На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, посилаючись на ст.199 СК України, достатньо не зязував обсяг потреби ОСОБА_3 в матеріальній допомозі у звязку з навчанням, а також не визначив, відповідно до частини першої зазначеної статті, міру можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.

Так, відповідно інформації, наданої відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Харківського національного університету внутрішніх справ від 20.05.2015року № 4/342 щодо утримання курсанта ОСОБА_3, утримання курсантів, які не мають права на повне державне забезпечення складається з грошового забезпечення, продовольчого забезпечення, речового забезпечення, медичного забезпечення, оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, а.с.54.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує неможливість надання матеріальної допомоги дочці на час навчання останньої тим, що він має заробітну плату, розмір якої не дає йому цієї можливості, його дочка є повнолітньою та знаходиться на повному державному забезпеченні у звязку з навчанням, а він, у свою чергу несе витрати, повязані з утриманням житла та має обовязки щодо піклування та коштовного лікування хворої матері, у його новій сімї є дитина його нової дружини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно якого апелянтом ініційовано процедуру щодо встановлення батьківства та всиновлення.

При визначенні міри можливості ОСОБА_1 надавати матеріальну допомогу дочці, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо його обовязку утримання матері та дитини нової дружини, оскільки останнім не надано доказів потреби матері у матеріальній допомозі й наявності у апелянта юридичного обовязку надавати таку допомогу. Сам по собі факт хвороби матері не є достатньою підставою для звільнення відповідача від обовязку утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги.

Що стосується дитини його нової дружини, то нормами СК України такий обовязок взагалі не передбачено.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо наявності попередження підприємством, де він працює, про скорочення 30% персоналу та перехід підприємства на 4-х денний робочий тиждень, оскільки доказів зазначеного як у суді першої інстанції так і при розгляді апеляційної скарги, ОСОБА_1 не надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що його дочка ОСОБА_3 знаходиться на повному державному забезпеченні, оскільки зазначене суперечить довідці відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Харківського національного університету внутрішніх справ від 20.05.2015р. № 4/528, а.с.52.

З урахуванням усіх зазначених обставин, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 на повному державному утримання не перебуває, можливості на час навчання забезпечити себе у повній мірі не має у звязку з денною формою навчання та специфікою проходження навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, колегія суддів вважає, що остання потребує матеріальної допомоги на час навчання.

Між тим, відповідно до ст. 199 СК України, обовязок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, покладається на обох батьків.

Відповідно до ч.2 ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків…

Позивач, посилаючись на необхідність матеріального утримання та забезпечення дочки не зазначила, які саме матеріальні витрати та в яких розмірах несе вона на забезпечення дочки у звязку з продовженням нею навчання, не надала доказів зазначеної обставини та не обгрунтувала визначення наявності потреби дочки у матеріальній допомозі саме в ? частині доходів відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, відповідач має можливість надавати дочці матеріальну допомогу, а тому, враховуючи те, що дочка відповідача на час навчання має від держави неповне утримання, а також наявність у останньої можливості отримувати матеріальну допомогу і від матері позивача у справі, колегія суддів вважає за можливе стягувати з відповідача на утримання дочки 1/10 частку його заробітку (доходу).

Що стосується відмінності написання прізвища дочки «Сізоненко», від написання його прізвища «Сизоненко», на що посилається апелянт, то колегія суддів приходить на наступного.

Досліджуючи наявні у справі особисті документи сторін та 3-ї особи, колегією суддів встановлено різне написання прізвища відповідача в свідоцтві про укладання шлюбу з позивачем, а.с.8, свідоцтві про народження дочки ОСОБА_3, а.с.9, свідоцтві про розірвання шлюбу з позивачем, а.с.10, в яких прізвище відповідача зазначено як «Сізоненко», між тим, у паспорті позивача, його прізвище зазначено як «Сизонєнко» Є.Ф., а.с.6.

Враховуючи те, що факт батьківства відносно дочки апелянтом не заперечується, до повноліття останньої він, як батько дитини, сплачував на її утримання аліменти, колегія суддів вважає, що розбіжності у написанні прізвищ відповідача апелянта ОСОБА_1 стосовно предмета спору істотного значення не має.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права…

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів, на підставі ст. 309 ЦПК України, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, оскільки судом першої інстанції було допущено неповне зясування обставин, що мають значення по справі, визначені встановленими недоведені позивачем обставини, що мають значення для справи, та з урахуванням визначеної колегією суддів можливості апелянта в наданні дочці матеріальної допомоги у розмірі 1/10 частини його заробітку - зменшити визначений судом першої інстанції розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на утримання повнолітнього дочки, яка продовжує навчання з 1/5 частки до 1/10.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 квітня 2015 року змінити в частині визначеного розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, зменшивши розмір аліментів з 1/5 частки всіх видів заробітку ОСОБА_1, щомісячно, до 1/8 частки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: