Справа № 367/6459/14ц Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/1546/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь
Категорія 38 02.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення частки у праві спільної часткової власності ,-

встановила:

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 13/30 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, а ОСОБА_2- 17/30 частин цього ж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Між попередніми власниками будинку склався визначений ними порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями.

Вартість квартири №1 з господарськими будівлями та спорудами, що фактично володіє відповідач складає 51 759 грн., що дорівнює 1/5 частки від загальної вартості вказаних об»єктів нерухомості; вартість квартири №2 з господарськими будівлями та спорудами, що фактично володіє позивач складає 208 398 грн., що дорівнює 4/5 частки від загальної вартості вказаних об'єктів нерухомості.

Таким чином, фактичні частки співвласників будинку не відповідають часткам співвласників будинку, що зазначені у правовстановлюючих документах. Разом з тим, відповідач не надає своєї згоди на зміну часток у будинку.

Позивач просила суд змінити частки у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 4/5 частин вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину вказаного майна.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перебування у користуванні позивача більшої частини житлового будинку ніж у відповідача не є підставою для зміни часток спільної часткової власності на будинок.

Такий висновок суду є правильним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 13/30 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - 17/30 частин цього ж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 22 лютого 2003 року, від 13 лютого 2007 року (а.с.4-5).

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Відповідно до ч.3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно положень ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 грудня 2010 року по справі №2-2760/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі та уточнення розміру частки у праві власності, ОСОБА_1 виділено в натурі 13/30, а ОСОБА_2 - 17/30 частин будинку АДРЕСА_1 та господарських споруд.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну часток у праві власності - відмовлено за їх безпідставністю (а.с.6-9).

Як вбачається з копії техпаспорту на будинок АДРЕСА_1, виготовлений станом на 7 грудня 2013 року, в результаті поділу кожній із сторін виділено в натурі відокремлену частину будинку із самостійним виходом - квартири №№ 1,2 ( а.с.10-14).

Таким чином, в результаті поділу в натурі спільного майна між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом виділу частини спірного будинку та господарських споруд, яка відповідала розміру їх часток у приватній власності, на підставі вказаного судового рішення, право спільної часткової власності сторін на нього припинилось ще у 2010 році.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини регулюються вимогами ст. 357 ЦК України та п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об»єктів нерухомого майна, що затверджена Наказом Міністерства з питань житлового комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року є безпідставними, оскільки вказані нормативні акти регулюють відносини щодо часток у праві спільної часткової власності, тоді як право спільної часткової власності сторні на спіре майно припинилось у зв»язку з поділом цього майна в натурі.

Також станом на 2010 рік позивач не заперечувала, що фактичні виділені їй в натурі приміщення у спірній садибі відповідають її частці 13/30; у спірному будинку починаючи з 2002 року, тобто після смерті спадкодавців по справі на проводилось будь-яке поліпшення спільного майна.

Таким чином відсутні законні підстави для збільшення частки позивача, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з цих підстав відповідає обставинам справи та вказаним положенням закону.

Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача про те, що спадкодавець ОСОБА_3, за життя зробив своїм коштом поліпшення у спірному житловому будинку, а тому вона має право на збільшення частки у спільному майні, оскільки ОСОБА_3 , який помер у 2002 році, з позовом про збільшення частки до суду не звертався.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2014 рокузалишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: