Єдиний унікальний номер 235/2295/15-ц Номер провадження 22-ц/775/580/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Курило В.П., Постолової В.Г.

при секретарі Бондарчуку І.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2015 року про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (далі ТОВ «ЦЗФ «Курахівська») зобов'язано надати інформацію, підтверджуючу факт забезпечення ОСОБА_2 безоплатним вугіллям, графіки забезпечення безоплатним вугіллям ОСОБА_3

На зазначену ухвалу відповідачем ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» подана апеляційна скарга, в якій він посилається на порушення судом норм процесуального права та просить ухвалу суду скасувати, справу направити для подальшого розгляду по суті (а.с. 57-59).

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися.

Позивач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою, яка зареєстровані в журналі № 1 відправки телефонограм Апеляційного суду Донецької області 21 вересня 2015 року за № 854 (а.с. 92-93), причини неявки в судове засідання не повідомила і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вона не з'явилася у судове засідання без поважних причин.

Представник відповідача - ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» Кондрашов І.А., який діє на підставі довіреності відповідача від 10 грудня 2014 року № ББУ/ЦОФК69/14 (а.с.27), у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що 22 вересня 2015 року він буде у відрядженні у м. Харкові, де буде приймати участь у двох судових засіданнях Донецького апеляційного господарського суду (а.с. 86-91).

Відповідно до частини 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Повідомлені представником відповідача причини неявки у судове засідання апеляційного суду Донецької області 22 вересня 2015 року апеляційним судом визнаються неповажними. Представником відповідача до клопотання не долучено наказ про його відрядження для участі у засіданнях Донецького апеляційного господарського суду, не надано доказів, що саме він є представником ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» у справах, які призначені до розгляду 22 вересня 2015 року Донецьким апеляційним господарським судом. Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст.3031 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута- протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, тобто по цій справі в строк до 26 вересня 2015 року.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

З матеріалів справи встановлено, що 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії.

Посилалася на те, що її чоловік ОСОБА_2 працював у відповідача з 23 травня 1975 року по 31 серпня 2008 року, що 23 січня 2013 року він помер, на її звернення в листопаді 2014 року з заявою про включення її до списку осіб на отримання безоплатного вугілля, відповідач їй відмовив, просила:

- визнати дії відповідача щодо відмови їй, як члену сім'ї (вдові), що має право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, у безоплатному наданні вугілля на побутові потреби у розмірах та строки, визначені колективним договором ТОВ «ЦЗФ «Курахівська»;

- зобов'язати ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» безоплатно надати їй, як члену сім'ї (вдові), що має право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, вугілля на побутові потреби у розмірах та в строки, визначені колективним договором ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» (а.с. 2-4).

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позовна заява подана з дотриманням правил підсудності, оскільки розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6.04.2015 року № 22/0/38-15 «Про зміну територіальної підсудності справ» відповідно до частини першої ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» визначена територіальна підсудність цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, зокрема, Мар'їнського районного суду Донецької області Красноармійському міськрайонному суду Донецької області.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2015 року за позовною заявою ОСОБА_1 відкрито провадження у справі, справа була призначена до розгляду у попередньому судовому засіданні на 13 травня 2015 року (а.с. 15).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2015 року справа була призначена до судового розгляду на 25 травня 2015 року (а.с. 21).

В судовому засіданні 6 липня 2015 року позивачем після оголошення позовної заяви та пояснень сторін було заявлено клопотання про витребування у відповідача інформації:

1) щодо забезпечення померлого ОСОБА_2 безоплатним вугіллям на побутові потреби під час його роботи на ЦЗФ «Курахівська» за період з 23 травня 1975 року по 31 серпня 2008 року та після виходу на пенсію з 31 серпня 2008 року до дня смерті 23 січня 2013 року;

2) до якої категорії вуглеотримувачів належав ОСОБА_2;

3) коли та в якому обсязі йому виписувалося побутове вугілля;

4) графіки забезпечення ОСОБА_2 вугіллям, відповідні розпорядження керівника підприємства з цього питання, відомості на отримання вугілля, інші документи, які свідчать про право ОСОБА_2 на безоплатне забезпечення побутовим вугіллям;

5) матеріали перевірок її заяв, наданих юрисконсульту підприємства 27 лютого 2015 року та 03 квітня 2015 року (а.с. 52).

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції послався на вимоги статей 133-135, ст. 137 ЦПК України та задовольнив клопотання, не зазначивши будь-яких мотивів такого судового рішення (а.с. 56).

З таким висновком суду повністю погодитися не можливо, до нього суд дійшов передчасно, порушивши норми процесуального права.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 131 ЦПК України передбачено, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Згідно ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

Вимоги до заяви про забезпечення доказів встановлені ст. 134 ЦПК України, а саме, у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити.

До заяви про забезпечення доказів, яка не відповідає вимогам цієї статті, застосовуються наслідки, встановлені статтею 121 цього Кодексу.

Статтею 135 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення доказів розглядається судом, який розглядає справу.

Заява про забезпечення доказів розглядається протягом п'яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою.

У разі обґрунтованої вимоги заявника, а також якщо не можна встановити, до кого може бути згодом пред'явлено позов, заява про забезпечення доказів розглядається судом невідкладно лише за участю заявника.

Питання про забезпечення доказів вирішується ухвалою. Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів. Закон не обмежує коло доказів, які можуть бути забезпечені судом, і здійснення процесуальних дій щодо забезпечення доказів.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», сплата судового збору у випадку, передбаченому підпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI, за подання до суду заяви про забезпечення доказів здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному статтею 135 ЦПК, а не за подання клопотань про витребування доказів (виклик до суду свідків, призначення експертизи, витребування письмових чи речових доказів тощо), які розглядаються відповідно до статті 130 ЦПК у попередньому судовому засіданні чи статті 168 ЦПК у судовому засіданні.

Згідно ст. 168 ЦПК України заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, розглядаються судом після того, як буде заслухана думка решти присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала. Ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання не перешкоджає повторному його заявленню з інших підстав.

Суд першої інстанції зазначені вимоги процесуального закону не врахував та подане позивачем у судовому засіданні після оголошення позовної заяви та пояснень сторін по справі, тобто після початку розгляду справи по суті, клопотання про витребування доказів розглянув в порядку статей 133-135 ЦПК України, незважаючи на те, що розгляд заяви про витребування доказів в порядку статей 133-135 ЦПК України можливий лише до початку розгляду справи по суті, про що обгрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

Клопотання про витребування доказів, заявлені після початку розгляду справи по суті, суд має розглянути в порядку ст. 168 ЦПК України та з урахуванням вимог частини 2 ст. 131 ЦПК України з'ясувати з яких поважних причин позивач не заявляла таке клопотання до початку розгляду справи по суті.

Проте суд першої інстанції не з'ясував причини порушення позивачем строків надання доказів та передчасно дійшов висновку про задоволення клопотання.

Відповідно до частини 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вимог частини 4 ст.10, частини 2 ст. 131 та ст. 168 ЦПК України доводи апеляційної скарги відповідача про категоричну неможливість витребування доказів у справі після початку розгляду справи по суті не грунтуються на законі.

Крім того, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України суд першої інстанції не мотивував в ухвалі чи є складнощі щодо отримання доказів у позивача, про що обгрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

Зобов'язуючи ТОВ «ЦЗФ «Курахівська» надати в судове засідання інформацію, яка підтверджує факт забезпечення ОСОБА_2 безоплатним вугіллям на побутові потреби та графіки забезпечення безоплатим вугіллям ОСОБА_2, суд не конкретизував за який же період він витребовує такі відомості. Згідно клопотання позивача вона просить витребувати такі відомості за період з 23 травня 1975 року по 23 січня 2013 року.

Задовольняючи клопотання про витребування доказів, суд першої інстанції не врахував, що порядок забезпечення паливом на побутові потреби встановлений п. 5.2 колективного договору ТОВ «ЦЗФ «Курахівська», п. 12.10 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001р., а також Інструкцією про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби від 11 травня 1976 р.

З урахуванням зазначеного порядку забезпечення паливом на побутові потреби суд не конкретизував які саме відомості щодо забезпечення вугіллям він витребовує у відповідача: чи то довідку бухгалтерії про відпуск побутового вугілля ОСОБА_2 за певний період з зазначенням кількості відпущеного вугілля, чи то заяви ОСОБА_2 за певний період про надання безоплатного вугілля, чи то списки для видачі вугілля за певні роки чи витяги з них лише щодо ОСОБА_2, чи всі списки для видачі вугілля, в тому числі тих працівників, які перебувають у штаті підприємства, чи лише списки осіб, які не перебувають у штаті підприємства, але мають право на отримання вугілля безоплатно, чи то талони на видачу вугілля за певний період, чи спеціальну книгу про відпуск вугілля, чи лише витяг з неї за певний період.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд витребував докази, які не стосуються предмета позову та не є предметом дослідження у справі, то такі є необгрунтованими. Предметом позову є забезпечення позивача вугіллям на побутові потреби і саме в цих межах суд і вирішив клопотання позивача.

Враховуючи, що суд зобов'язав відповідача надати інформацію лише щодо забезпечення безоплатним вугіллям ОСОБА_2, графіки забезпечення безоплатним вугіллям ОСОБА_2, доводи апеляційної скарги про порушення судом Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» є необгрунтованими.

Враховуючи зазначене, ухвала суду про забезпечення доказів судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і відповідно до пункту 3 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 307, ст. 312, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» задовольнити частково.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2015 року про забезпечення доказів у справі скасувати та передати питання про витребування доказів на новий розгляд до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: В.П. Курило

В.Г. Постолова