Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2764/15 Головуючий у 1 інстанції Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробка Олена Володимирівна, Товариство з обмеженою відповідальністю "Земля Плюс 2006", ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання договору недійсним та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, малолітнього ОСОБА_6 в особі його законного представника ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробка Олена Володимирівна про визнання договору недійсним та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробка Олена Володимирівна про визнання недійсним договору.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 30 червня 1990 року до теперішнього часу позивач та відповідач перебувають у шлюбі.

За час шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність два об'єкти нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_2.

Згідно договору про розподіл майна подружжя від 25 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В.. сторони розділили спільне майно подружжя, а саме : позивачці виділена квартира вартістю 191417.00 гри., а відповідачу - житловий будинок вартістю 486536,00 гр.

Відповідно до п. 5 договору, сторони домовилися, що такий поділ здійснюється без доплати.

Позивачка вважає вказаний договір недійсним, оскільки його зміст суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Окрім того - відповідач навмисно ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значенню.

На момент вчинення правочину у спірній квартирі, набутій у приватну власність позивачкою, фактично проживала та була зареєстрована малолітня дитина - онук позивачки та відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак зміст оспорюваного правочину не містить відомостей про надання відповідного дозволу на нього вчинення органом опіки та піклування, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей".

При посвідченні правочину нотаріус не звернув увагу на рішення Вільнянської міської ради від 24 травня 2007 року № 129 "Про видачу дозволу на будівництво та узаконення самовільно збудованих будівель на власній присадибній ділянці", за яким відповідачу було надано дозвіл на будівництво добудови (збільшення) гаражу розміром 4.65 х 4.15 кв.м та тіньового навісу розміром 4.65 х 2.3 кв.м. ,однак вказані об'єкти нерухомості не відображені у правовстановлюючому документі на спірний житловий будинок та технічному паспорті, виготовленому ЗМБТІ. За таких обставин, нотаріус, згідно ч. 2 ст.. 49 Закону України "Про нотаріат", мав відмовити у вчиненні нотаріальної дії.

Вказаним рішенням міської ради від 24 травня 2007 року № 129 відповідачу, який на той час вже перебував у шлюбі з позивачкою, був наданий дозвіл на будівництво двох об'єктів нерухомості (гаражу та тіньового навісу), на які право власності у передбаченому законом порядку не оформлене. Тому, в силу вимог ч. 2 ст. 60 СК України, ч. З ст. 331 ЦК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є матеріали та обладнання, використані при будівництві. Посвідчення факту розпорядження за оспорюваним договором новозбудованими гаражем та тіньовим навісом суперечить ч. З ст. 331 ЦК України.

При оцінці вартості житлового будинку, яку проводило ТОВ "Земля плюс 2009", не були взяті до уваги та враховані добудова (збільшення) гаражу розміром 4.65 х 4.15 кв.м та тіньовий навіс розміром 4.65 х 2.3 кв.м. вартість яких, згідно оцінки позивача, становить близько 110000.00 грн. Однак позивач не надавала згоди на здійснення поділу спільного майна при будь-якій іншій вартості спірного житлового будинку, окрім зазначеної в оцінці та договорі.

Позивач вважає, що відповідач, провівши оцінку житлового будинку без всіх його складових частин, права на які він набув за приналежністю, яка слідує за головною річчю, навмисно ввів її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

На підставі викладеного просила суд визнати недійсним договір про розподіл майна подружжя від 25 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В. за реєстровим № 967.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 вересня 2014 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ТОВ "Земля Плюс 2006" та малолітнього ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7

В вересні 2014 року законний представник малолітнього ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробка О.В. про визнання договору недійсним та вселення.

В обґрунтування позову зазначено, що договором про розподіл майна подружжя від 25 жовтня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В.. за яким відповідачі розділили спільне майно подружжя, а саме: ОСОБА_3. виділена квартира, а ОСОБА_4 - житловий будинок, порушені права малолітнього, який на момент вчинення правочину фактично проживав та був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, право особистої власності на яку набула ОСОБА_3

Зміст оспорюваного правочину у порушення вимог ч. 4 ст. 12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" не містить відомостей про надання відповідного дозволу на його вчинення органом опіки та піклування. Після набуття вказаної квартири у особисту власність ОСОБА_3 змінила замки у вхідних дверях, не допускає малолітнього ОСОБА_6 до користування та проживання у спірній квартирі.

На підставі викладеного просив суд визнати недійсним договір про розподіл майна подружжя від 25 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В. за реєстровим номером 967 та вселити малолітнього ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги .

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

Інші учасники рішення суду не оскаржують.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В позовний заяві підставами пред"явленого позову позивачка зазначила недодержання в момент вчинення правочину вимог ,встановлених ч.2 ст.377 ЦК України - відсутність розміру та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку переходить у зв"язку з переходом права власності на житловий будинок ,відсутність дозволу органу опіки та піклування на його вчинення,оскільки в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований і проживав малолітній онук позивачки і відповідача ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, а також недодержання вимог ч.1 ст.317 ЦК України,оскільки правочин вчинено щодо новозбудованих та незареєстрованих об"єктів нерухомості: гаражу і навісу щодо вартості яких відповідач ввів позивачку в оману.

Згідно до вимог ч.1ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того,що його зміст відповідає вимогам закону,укладений на підставі волевиявлення обох сторін,не порушує права позивачки ,інших осіб, а підстави позовних вимог є недоведеними.

Судова колегія вважає,що такі висновки відповідають встановленим обставинам справи,здобутим доказам і є правильними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що з 1990 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі,що підтверджується копією свідоцтва про шлюб(а.с.16).

За час шлюбу спільно придбали квартиру АДРЕСА_1 і житловий будинок АДРЕСА_2.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.101) ОСОБА_3 за .договором купівлі-продажу від 14.04.2010р. придбала квартиру АДРЕСА_1.,право власності на яку зареєстровано в ЗМБТІ 19.05.2010р.(а.с.6).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2014р.(а.с.103) , на підставі Типового договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 22.10.1990р.(а.с.165),реєстраційного напису ЗМБТІ від 06.09.1993р.,техпаспорту (а.с.75) ОСОБА_8 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2.

25 жовтня 2013 року сторони уклали договір про розподіл майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Коробка О.В.,за умовами якого розділили між собою зазначене нерухоме майно: у власності позивачки ОСОБА_3 залишилась квартира АДРЕСА_1, у власності відповідача ОСОБА_4 залишився житловий будинок АДРЕСА_2.

Згідно п.5 договору сторони домовились,що цей поділ здійснюється без доплати.

За змістом вимог ч.2 ст.377 ЦК України та ч.6 ст.120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки,право на яку переходить у зв"язку з набуттям права власності на житловий будинок,будівлю або споруду,є істотною умовою договору,який передбачає набуття права власності на ці об"єкти.

Відповідач ОСОБА_4 не є власником земельної ділянки,на якій розташований житловий будинок. Земельна ділянка належить місцевій громаді. Право власності на неї за договором розподілу майна не перейшло,тому ця обставинам не може бути підставою для визнання договору недійсним,про що правильно зазначив суд у рішенні.

Із матеріалів справи вбачається,що законним представником малолітньої дитини ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1,є його батько ОСОБА_7,який представляє його інтереси, бере участь у справі,пред"явивши позов в інтересах малолітньої дитини і рішення суду не оскаржив.

Позивачка ОСОБА_3 не має законних повноважень для пред"явлення позову в інтересах малолітнього ОСОБА_6,оскільки не є законним представником або особою,яка її замінює,щодо малолітнього ОСОБА_6.

Крім того ,звертаючись до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини, позивачка вільна на свій розсуд забезпечити житлові права дитини ,оскільки була і залишилась власником квартири на підставі договору купівлі-продажу,а пізніше- на підставі договору про розподіл майна подружжя, тому судова колегія не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

Із матеріалів справи вбачається,що розділивши нерухоме майно- квартиру і житловий будинок, кожен із подружжя фактично залишив за собою у власності те нерухоме майно,яке і належало раніше кожному із них.

Рішенням Вільнянської міської ради від 24 травня 2007 року № 129 відповідачу було надано дозвіл на будівництво добудови (збільшення) гаражу розміром 4.65 х 4.15 кв.м та тіньового навісу розміром 4.65 х 2.3 кв.м.

Сторони у договорі домовились про поділ майна без компенсації,тому непогодження позивачки з відсутністю оцінки навісу і гаражу ,які на її думку не враховані у звіті про незалежну оцінку вартості житлового будинкуАДРЕСА_2, що здійснена ТОВ "Земля плюс-2006", не впливає на можливість укладення цього правочину і не дає підстав вважати його недійсним.

До того ж із експлікації до плану будинку(а.с.76) і таблиці №2 оцінки(а.с.60) видно,що гараж площею 21,4 кв.м. включений до допоміжних приміщень.

Згідно до вимог ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,які мають істотне значення(частина перша статті 229 цього Кодексу),такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце,якщо сторона заперечує наявність обставин,які можуть перешкодити вчиненню правочину,або якщо вона замовчує їх існування.

Посилання позивачки на те,що відповідач ввів її в оману тим,що в оцінці майна не вказав вартість навісу та гаражу, не може бути взятими до уваги,оскільки при укладенні договору про розподіл майна зазначений звіт був наданий сторонами нотаріусу і у позивачки не було перешкод як для ознайомлення з ним, так і для зміни умов договору.

Позивачкою не надано суду доказів щодо її обману відповідачем .

Згідно до вимог ст. 186 ЦК України гараж та навіс є приналежністю житлового будинку,право власності на які не встановлюється і не реєструється, тому посилання позивачки в суді першої інстанції і в апеляційній скарзі на відсутність оформлення права власності на гараж та навіс після їх перебудови і наявність перешкод для укладення договору про розподіл майна між подружжям є неспроможними.

Інші доводи апеляційної скарги є також неспроможними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, судова колегія приходить до висновку про те,що оспорюваний договір укладений у відповідності до вимог ст.203 ЦК України.

У порушення вимог ст. 60 ,ч. 3 ст. 10 ЦПК України позивачка не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог , тому суд правильно відмовив їй у задоволені позову.

Судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи,що мають доля неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: