Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 337/2501/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сидорова М.В.
№ провадження
22-ц/778/5198/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Каракуші К.В., Осоцького І.І.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 р. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», який є правонаступником ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочене офіційне найменування - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Позивач зазначав, що 06.12.2006р. між Банком та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № КФ 37-06/Н, за умовами якого позивач надав ОСОБА_4 кредит у сумі 170 000,00 грн. для купівлі житлового приміщення з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17,5% річних та терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 05.12.2016 року згідно графіку, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Для забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір б/н від 06.12.2006 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 в М.Запоріжжя, загальною площею 68,78 кв. м., житловою площею 43,00кв.м.

Крім того, між Банком та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були укладені договори поруки б/н від 06.12.2006 року, відповідно до умов яких, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взяли на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі перед Банком за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, та у випадку невиконання відповідачем ОСОБА_4 своїх зобов'язань, взяли на себе зобов'язання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотків, неустойки а також інших зобов'язань, що випливають із Кредитного договору.

ОСОБА_4 добровільно не виконує умови кредитного договору, зокрема, порушує умови кредитного договору щодо повернення частини кредиту згідно графіку, встановленого в додатку №1 до кредитного договору, не сплачує проценти за користування кредитними коштами, в зв'язку з чим станом на 24.04.2015р. заборгованість за кредитним договором в загальній сумі складає 206 371.49 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 95803,91 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі - 96583,86 грн.. плати за пропуск платежів у розмірі 13983,72 грн.

Посилаючись на ці обставини, просили стягнути з відповідачів на їх користь зазначену заборгованість та судові витрати.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом за період 02.05.2009р. по 23.01.2012р. у розмірі 95803,91 грн. та заборгованості по відсоткам за період 02.03.2009р. по 23.01.2012р. у розмірі 42120,27 грн. закрито.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду та з ухвалою суд від 20 липня 2015 року - щодо закриття провадження в частині позовних вимог - ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення та ухвалу суду від 20 липня 2015 року в цій справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей_629, 638 ЦК України за змістом яких договір є обов'язковим для виконання сторонами та на статтю 526 ЦК України - якою встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно; на частину 1 статті 530 ЦК України - щодо строку (терміну) виконання зобов'язання. Також суд застосував приписи статей 1049, 1054, 1050, 536, 549 ЦК України, якими встановлено: поняття кредитного договору; обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; право позикодавця вимагати дострокового повернення позики; поняття процентів та неустойки в кредитних договорах та статей 553, 554 ЦК України - якими визначені поняття поруки та відповідальність поручителя перед кредитором в разі порушення зобов'язання боржником.

Відмовивши у задоволенні позову, суд виходив з того, що за цим кредитним договором вже пред'являвся позов до суду та є таке, що набрало законної сили заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2012 р. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по кредиту, з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій після ухвалення судового рішення про дострокове повернення позики є безпідставними та необгрунтованими.

Основний довід апеляційної скарги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» полягає в тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2012 року (на яке посилався суд при вирішенні даного спору) не стягувалась заборгованість достроково, а було лише стягнуто чергову заборгованість, а тому висновок суду першої інстанції про дострокове припинення дії кредитного договору є таким, що не відповідає обставинам справи.

Також апелянт посилається на те, що не згодний з ухвалою суду від 20.07.2015 року згідно якої провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом за період 02.05.2009р. по 23.01.2012р. у розмірі 95803,91 грн. та заборгованості по відсоткам за період 02.03.2009р. по 23.01.2012р. у розмірі 42120,27 грн. закрито.

Такі доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Судом встановлено, що 06.12.2006 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № КФ 37-06/Н. за умовами якого позивач надав ОСОБА_4 кредит у сумі 170 000,00 грн. для купівлі житлового приміщення з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17,5% річних та терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 05.12.2016 року (а. с. 6-12).

Додатком № 1 до вказаного кредитного договору позичальнику встановлено графік погашення заборгованості з якого видно, що тіло кредиту повинно погашатися ануітетними платежами (по 1405 грн. щомісяця), а проценти при дотриманні вимог кредитного договору мають зменшуватися в зв'язку із внесенням щомісячних платежів за весь період кредитування - від 2200, 68 грн. до 2, 68 грн. (а. с. 13-15).

Згідно п. 2.5.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно до дати, встановленої у графіку, наведеному у додатку №1 до цього договору, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менш суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших виплат, встановлених у графіку та суми нарахованих процентів відповідно до п.2.4 цього договору. За пунктом 3.3.3. Кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частину кредитних коштів, згідно з умовами п. 2.5.1. цього договору. Не пізніше передбаченого пунктом 1.З. цього договору терміну, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню).

Пунктом 4.5 Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20 % від суми неповерненого Кредиту та/або несплачених процентів.

Для забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір б/н від 06.12.2006 року, предметом якого є належна йому квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,78 кв. м., житловою площею 43,00 кв. м. (а. с. 16-21).

Крім того, між Банком та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з кожним окремо, були укладені договори поруки б/н від 06.12.2006 року, відповідно до умов яких, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взяли на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі перед Банком за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, та у випадку невиконання відповідачем ОСОБА_4 своїх зобов'язань, взяли на себе зобов'язання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотків, неустойки а також інших зобов'язань, що випливають із Кредитного договору (а. с. 22-23).

Згідно положень статей 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додатком (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті цього Кодексу. Зазначене має місце і в Кредитному договорі № КФ 37-06/Н від 06.12.2006 р., укладеному сторонами - зокрема, в пунктах 2.7.1, 5.2 Договору (а. с. 8; 12).

З позовної заяви ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» вбачається, що відповідач ОСОБА_4 добровільно не виконує умови кредитного договору, зокрема, порушує умови кредитного договору щодо повернення частини кредиту згідно графіку, встановленого в додатку № 1 до кредитного договору, не сплачує проценти за користування кредитними коштами, в зв'язку з чим станом на 24.04.2015р. заборгованість за кредитним договором в загальній сумі складає 206 371.49 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 95803,91 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі - 96583,86 грн., плати за пропуск платежів у розмірі 13983,72 грн. (а. с. 25-27; 75-78).

З матеріалів справи видно, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2012 р. (яке набрало законної сили) в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по кредиту, з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було солідарно стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № КФ 37-06/Н від 06.12.2006р. в розмірі 143504,44грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 95803,91грн., заборгованості за відсотками за період з 02.03.2009р. по 23.01.2012р. у розмірі 42120,27 грн., пені за період 02.02.201 1р. по 01.02.2012р. в розмірі 5580,26 грн. (а. с. 65-66).

З мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення вбачається, що при вирішенні спору в даній справі суд першої інстанції досліджував матеріали цивільної справи № 2/0825/683/2012 в якій Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 06.03.2012 року було ухвалено заочне рішення. . Так, з розрахунку Банка, доданого до позовної заяви у 2012 році, видно, що відповідач ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 170000 грн. та за весь час користування кредитними коштами (станом на 23.01.2012р.) боржником було сплачено основної заборгованості по кредиту 74 196,09 грн. та відсотків за кредитом - 50 676,69 грн., заборгованість по тілу кредиту склала - 95803,91 грн., заборгованість за відсотками - 42120,27 грн.

Також суд першої інстанції вказав, що з матеріалів дослідженої судом цивільної справи (№ 2/0825/683/2012) вбачається, що в позові, поданому у 2012 році, Банк посилався на вимоги ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а відповідно до досудових вимог (листів претензій на а. с. 31 -33 та повідомлень поручителям на а. с. 34-35) від 27.12.2011 року Банк, посилаючись на п.2.7.1 кредитного договору, попередив відповідачів про вимушеність достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом.

Постановивши 20.07.2015 року ухвалу про закриття провадження в справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 95 803,91 грн. та заборгованості по відсоткам за період з 02.03.2009р. по 23.01.2012р. у розмірі 42120,27 грн., суд виходив з того, що є таке, що набрало законної сили судове рішення, яке ухвалено в спорі між тими ж сторонами, з того ж предмету спору та з тих же підстав, як і заявлено в даній цивільній справі.

У відповідності до пункту 14 статті 293 ЦПК України ухвала про закриття провадження в справі (або в частині позовних вимог) оскаржується окремо від судового рішення.

Проте, ПАТ «ВіЕйБі Банк», не скориставшись цим правом, подав одну апеляційну скаргу, в якій просив скасувати як ухвалу суду про закриття провадження в частині позовних вимог, так і рішення суду першої інстанції, постановлене по суті спору.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2015 року не може бути переглянута в апеляційному порядку, оскільки в апеляційному порядку переглядається судове рішення в цілому.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються незгоди з судовим рішенням з тих підстав, що рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2012 року, на яке посилався суд першої інстанції при вирішенні даного спору, не виконане, а тому апелянт вважає, що необхідно задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Ці доводи апеляційної скарги є неспроможними. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2012р. не виконано на даний час, оскільки виконавчі листи, отримані позивачем 22.11.2012р., до виконання не пред'являлися, що не заперечується представником позивача.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, визначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України . Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання лишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

З матеріалів справи видно, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2012 р. (яке набрало законної сили) в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по кредиту, з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було солідарно стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № КФ 37-06/Н від 06.12.2006р. в розмірі 143504,44грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 95803,91грн., заборгованості відсотками за період з 02.03.2009р. по 23.01.2012р. у розмірі 42120.27, пені за період 02.02,201 1р. по 01.02.2012р. в розмірі 5580,26 грн.

Тобто, позивач скористався правом, передбаченим ст. 1050 ч.2 ЦК України, заявив позовні вимоги про дострокове повернення позики та зазначеним судовим рішенням було стягнуто не лише прострочену заборгованість за тілом кредиту та відсотками, але й усе тіло кредиту, яке підлягало поверненню та відсотки за користування кредитом на час звернення. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2012 р. про задоволення вимог кредитора були припинені правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі та договорах поруки, зокрема, плата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим може виникати грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України.

Проте, позивач, посилаючись в позові на приписи статті 625 ЦК України, як на підставу для стягнення відсотків, що передбачені кредитним договором за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій, не вимагав покладення на відповідачів відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання - як-то передбачено статтею 625 ЦК України.

Згідно статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 212 ЦПК України надані сторонами письмові докази та пояснення сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій після ухвалення судового рішення про дострокове повернення позики є безпідставними та необгрунтованими, а позовних вимог про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України Банк у позові не заявляв.

Із апеляційної скарги вбачається, що інші доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: