У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») кошти за договорами банківських вкладів.

На обґрунтування позову посилався на те, що ним внесено вклади до ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 92 тис. доларів США та 40 282,83 Євро. Згідно із довідкою від 20 травня 2014 року № 12549082 сума вкладів та нарахованих відсотків становить 92 700,72 доларів США та 40 524,28 євро. Зазначає, що він неодноразово звертався до установи банку з вимогою про повернення вкладів, але отримати вклади йому не вдалося. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання просив стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення починаючи з 17 червня 2014 року по 18 липня 2014 року, що становить 236,19 доларів США та 103,25 Євро. Також просив стягнути з відповідача 0,1 % пені від суми депозиту за кожен день прострочення виплати вкладу починаючи з 17 червня 2014 року по 18 липня 2014 року, що становить 2 873,70 доларів США та 1 256,12 Євро.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму банківського вкладу за договорами у доларах США на загальну суму 77 597,16 доларів США (що еквівалентно 2 175 824 грн 37 коп.), 3 % річних у розмірі 197,71 доларів США (що еквівалентно 5 543 грн 78 коп.), пеню в сумі 2 405,51 доларів США (що еквівалентно 67 450 грн 50 коп.), а всього стягнуто 82 605,89 доларів США (що еквівалентно 2 316 269 грн 16 коп.).

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму банківського вкладу за договорами в Євро на загальну суму 40 524,28 Євро (що еквівалентно 1 287 456 грн 38 коп.), 3 % річних у розмірі 103,25 Євро (що еквівалентно 3 280 грн 25 коп.), пеню в сумі 1 256,12 Євро (що еквівалентно 39 906 грн 93 грн.), а всього стягнуто 41 883,65 Євро (що еквівалентно 1 330 643 грн 56 коп.).

У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав зобов'язання за договорами банківського вкладу по нарахуванню відсотків по вкладам та поверненню вкладу.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та вважав, що як банківський вклад і відсотки за вкладом, так і 3 % річних від суми прострочення виконання зобов'язання підлягають стягненню у валюті вкладу - доларах США та Євро.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Судами установлено, що 21 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу, за яким банк прийняв на особовий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 20 тис. доларів США на строк 367 днів, до 21 грудня 2012 року. Проценти за договором складали 8 %, період нарахування яких становив 1 місяць.

24 квітня 2012 року, банк прийняв від ОСОБА_3 на особовий рахунок грошові кошти в розмірі 42 тис. доларів США. Проценти за договором складали 8,5 % річних, строк вкладу становив 366 днів, до 24 квітня 2013 року включно.

21 лютого 2013 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу, за яким банк прийняв грошові кошти на особовий рахунок за вкладом у сумі 15 тис. доларів США. Вклад вносився на строк 365 днів, по 21 лютого 2014 року включно. Проценти за договором складали 9,75 % річних.

10 лютого 2014 року ОСОБА_3 передав позивачу грошові кошти в розмірі 15 тис. доларів США для розміщення їх на депозитному вкладі відповідно до умов договору банківського вкладу.

Також між банком та позивачем було укладено два договори банківського вкладу: від 19 грудня 2011 року на строк 367 днів, до 19 грудня 2012 року, на суму 20 048,44 Євро на особовий рахунок. Проценти за договором складали 7 % річних, період нарахування яких становив 1 місяць; та від 14 вересня 2012 року, за яким банк прийняв від ОСОБА_3 на особовий рахунок грошові кошти в розмірі 20 234,39 Євро. Проценти за договором складали 8 % річних, строк вкладу становив 366 днів, до 14 вересня 2013 року включно.

Відповідач у порушення умов укладених договорів банківський вклад не повернув.

У ст. 1061 ЦК України зазначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суди першої та апеляційної інстанцій врахували наведене та правильно виходили із того, що відповідач повинен повернути вклад та відсотки на нього.

Проте, стягуючи з відповідача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у валюті кредиту - доларах США та Євро, суд виходив із того, що порядок нарахування і виплати процентів за вкладами в іноземній валюті регламентується постановою Національного банку України «Про затвердження порядку здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», відповідно до якої банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті.

При цьому апеляційний суд не звернув увагу на наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

У абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

З вказаного вбачається, що у даному випадку суд може стягнути в іноземній валюті лише суму банківського вкладу та відсотки, тоді як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання стягуються в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду в частині стягнення 3 % річних від суми прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення пені скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик