АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Юзькова О.Л.
№ 22-ц/796/8031/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Справа № 761/6801/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Саліхова В.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача публічного акціонерного товариства «Центральне конструкторське бюро «Маяк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Центральне конструкторське бюро «Маяк», третя особа: Прокуратура Святошинського району міста Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача на посадах наукових працівників та був звільнений з роботи 04 лютого 2014 року за ініціативою відповідача згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. 10 лютого 2014 року відповідач здійснив з позивачем розрахунок не в повному обсязі, порушивши при цьому положення ст.ст. 44, 47, 116 КЗпП України, оскільки не виплатив вихідну допомогу. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто вихідну допомогу у сумі 1358,10 грн. Зазначені кошти відповідач виплатив позивачу лише 08 грудня 2014 року.

Зважаючи на порушення відповідачем вимог КЗпП України, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Центральне конструкторське бюро «Маяк» на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13920,52 грн., визнати незаконними дії відповідача, які полягали у невиплаті середнього заробітку за весь час затримки по день фактичної виплати вихідної допомоги, зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти на рахунок позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Центральне конструкторське бюро «Маяк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 13920,52 грн.

Стягнуто з ПАТ Центральне конструкторське бюро «Маяк» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Посилається на те, що визначаючись з розміром суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд залишив поза увагою положення ст.14 ПК України та роз'яснення викладені у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не зазначивши в резолютивній частині рішення щодо виплати цієї суми з обов'язковим утриманням з неї податків та обов'язкових платежів.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідач наполягав, що позивачу підлягає до сплати сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за спірний період в розмірі 11204,32 грн., а не 13920,52 грн. враховуючи те, що відповідачем 08 грудня 2014 року вже була виплачена сума в розмірі 4074,30 грн., в тому числі і 1358,10 грн. в якості вихідної допомоги на підставі наказу відповідача та сума в розмірі 2716,20 грн. повинна була бути зарахована судом в якості компенсації частини затримки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині не задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні позивача не було проведено розрахунок в повному обсязі та не виплачена вихідна допомога, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 лютого 2014 року по 08 грудня 2014 року в сумі 13920,52 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивача було звільнено з роботи в ПАТ «Центральне конструкторське бюро «Маяк» за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату.

Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - не менше двомісячного середнього заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується представником відповідача після звільнення позивача з останнім розрахунок був проведений 10 лютого2014 року не в повному обсязі та не була виплачена вихідна допомога в розмірі середнього місячного заробітку через помилку бухгалтера.

У зв'язку з порушенням своїх трудових прав позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року на користь позивача з відповідача стягнуто вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 4074,30 грн.

08 грудня 2014 року відповідачем було сплачено позивачу 4074,30 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року скасовано в частині стягнення на користь ОСОБА_2 вихідної допомоги та ухвалено нове про стягнення з ПАТ «Центральне конструкторське бюро «Маяк» на користь позивача вихідної допомоги за один місяць в розмірі одномісячної середньої заробітної плати в сумі 1358 грн.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що вихідна допомога, що мала бути сплачена позивачу роботодавцем під час звільнення була виплачена лише 08 грудня 2014 року.

За приписами ст.117 КЗпП України у разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявностi спору про розмiри належних звiльненому працiвниковi сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цiй статтi вiдшкодування в тому разi, коли спiр вирiшено на користь працiвника. Якщо спiр вирiшено на користь працiвника частково, то розмiр вiдшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рiшення по сутi спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 вищевказаного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

З наданої відповідачем інформації про нараховані та виплачені позивачу доходи вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 169,76 грн. без виключення сум відрахування на податки, який визначається виходячи з розрахунку по заробітній платі за 2 повних місяця роботи перед звільненням: за листопад 2013 року та січень 2014 року,так як в грудні 2013 року позивач перебував у відпустці.

Як вбачається з матеріалів справи затримка відповідача у проведенні розрахунку за період з 04 лютого 2014 року по 08 грудня 2014 року становила 210 робочих днів.

Отже, компенсаційні виплати за час затримки належних позивачу при звільненні з 04 лютого 2014 року по 05 грудня 2014 року включно становлять 35649,60 грн. (169,76 грн. (середньоденна заробітна плата) * 210 (кількість робочих днів затримки за час затримки розрахунку при звільненні).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме в розмірі 13920,52 грн. А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів наданих суду сторонами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно не було враховано 2716,20 грн. виплачених позивачу 08 грудня 2014 року виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року, яке не набуло законної сили, було проведено виплату вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 4047,30 грн.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано розмежував види виплат вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та прийшов до вірного висновку, що частина суми, яка була сплачена позивачу, як сума вихідної допомоги в розмірі 2716,20 грн. не може бути зарахована в якості часткової компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Разом з тим, колегія суддів знаходить обґрунтованими посилання апелянта на те, що зазначивши суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд в резолютивній частині не зазначив про стягнення суми в розмірі 13920,52 грн. без виключення сум відрахування на податки та інших обов'язкових платежів.

Таким чином колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши абзац другий резолютивної частини рішення словами: «без виключення сум відрахування на податки та інших обов'язкових платежів».

В решті рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства «Центральне конструкторське бюро «Маяк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року змінити, доповнити абзац другий резолютивної частини рішення словами: «без виключення сум відрахування на податки та інших обов'язкових платежів».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: