Справа № 152/600/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 травня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - Яковишеної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, Джуринська сільська рада Шаргородського району Вінницької області - про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини,

встановив:

20.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом, в якому просить винести рішення, яким виключити відомості про нього, як про батька, з актового запису за №23, зробленого у Книзі реєстрації народжень виконавчим комітетом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 07.10.2005 року про народження ОСОБА_6, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 10.08.2003 року одружився із відповідачкою і спільно проживав до 28.07.2009 року. За час шлюбу у відповідачки народилися дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Спільне життя з відповідачкою не склалося і 28.07.2009 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано.

Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15.02.2008 року, він сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, з приводу чого між ним та відповідачкою часто виникають суперечки.

В кінці жовтня 2014 року під час однієї з таких суперечок, відповідачка повідомила, що він не є біологічним батьком дочки - ОСОБА_6, після чого у нього виникли сумніви щодо його батьківства, так як він пригадав, що в період можливого зачаття дитини він знаходився на тимчасових заробітках за межами області. В подальшому він перестав визнавати себе рідним батьком ОСОБА_6 та сплачувати аліменти на її утримання.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 07.10.2014 року (а.с.15), підтримали заявлені вимоги, зсилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили постановити рішення, яким виключити відомості про ОСОБА_1, як про батька, з актового запису про народження ОСОБА_6, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3, а також стягнути судові витрати. Суду пояснили, що позивач та відповідачка за час перебування в зареєстрованому шлюбі неодноразово сварилися та проживали окремо. У 2005 році вони також після сварки проживали приблизно два місяці окремо, проте, позивач відвідував доньку ОСОБА_7, приходив до відповідачки. Коли відповідачка повідомила позивачеві, що вагітна, то вони знову почали проживати однією сім'єю. Після народження доньки ОСОБА_6 позивач та відповідачка разом зареєстрували дитину, при цьому відповідачка не повідомила позивача про те, що він не є батьком дитини. У 2008 році з позивача на користь відповідачки на утримання дітей було стягнуто аліменти, які він сплачував по мірі можливості, у зв'язку із чим виникла заборгованість по аліментах. Між позивачем та відповідачкою неодноразово виникали суперечки з приводу сплати аліментів і в одній із таких суперечок, що сталася в жовтні 2014 року позивачка повідомила позивача, що він не є біологічним батьком доньки ОСОБА_6, що до цього йому не було відомо і що змусило ОСОБА_1 звернутися із позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 дійсно не є біологічним батьком дитини - ОСОБА_6, не дивлячись на те, що записаний батьком в свідоцтві про народження дитини та в актовому записі про народження дитини, оскільки в 2005 році вона та відповідач протягом двох місяців проживали окремо, хоча і перебували в зареєстрованому шлюбі, і вона в цей період мала інтимні відносини з іншим чоловіком, котрий і є батьком дитини. Тому вона згодна на виключення відомостей про позивача, як про батька, із актового запису про народження її дочки ОСОБА_6. Вважає, що немає необхідності проведення судової генетичної експертизи, оскільки вона визнає, що позивач не є батьком її доньки ОСОБА_6. Проте, заперечує щодо стягнення з неї на користь позивача сплаченого ним при зверненні в суд судового збору.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Джуринської сільської ради Яковишена В.І. вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідачка визнала позов та від проведення генетичної експертизи відмовляється. Виконкомом Джуринської сільської ради зроблено актовий запис про народження ОСОБА_6 на підставі заяви обох батьків, ніхто із батьків не висловлював заперечень при реєстрації народження дитини щодо запису їх батьком та матір'ю.

Представник третьої особи - відділу ДРАЦСу Шаргородського РУЮ в судове засідання не з'явився, але від начальника відділу надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу ДРАЦСу у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання, при розгляді спору покладається на вирішення суду (а.с.26).

Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив факт, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 народила дитину: дочку ОСОБА_6, про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації народжень виконкому Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №23 07.10.2005 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

В зазначеному актовому записі та свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3 записана матір'ю, а ОСОБА_1 - батьком дитини - ОСОБА_6 (а.с.6), що відповідає вимогам ст.122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина народжена в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який зареєстровано 10.08.2003 року виконавчим комітетом Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, а розірвано 28.07.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4) та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.7).

Також, судом встановлено, що на час реєстрації народження дитини позивач ОСОБА_1 не мав заперечень щодо запису про нього, як про батька, в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження ОСОБА_6, оскільки відповідачка запевнила останнього, що він є біологічним батьком дитини, що стверджував представник позивача в судовому засіданні, та не заперечила відповідачка.

Сумніви щодо батьківства виникли у позивача під час однієї із суперечок з відповідачкою, що мала місце в жовтні 2014 року, під час якої остання заявила, що він не є біологічним батьком дочки - ОСОБА_6, у зв'язку із чим він звернувся із відповідним позовом до суду.

На момент оспорювання батьківства дитина - ОСОБА_6 повноліття не досягла (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналіз доказів, встановлених обставин та показань сторін у їх сукупності переконує суд у тому, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні 12.05.2015 року позов визнала.

Від проведення судово-медичної генетичної експертизи крові відповідачка ОСОБА_3 відмовилася, зсилаючись на те, що позов визнає, оскільки позивач дійсно не є біологічним батьком дитини ОСОБА_6, у зв'язку із чим вважає проведення експертизи необов'язковим та недоцільним, про що надала суду заяву (а.с.30).

Оскільки судово-медична експертиза крові необхідна для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_6 і від участі в експертизі відмовилася відповідачка ОСОБА_3, яка визнала позов, то суд визнає факт відсутності кровного споріднення між особою, яка записана в актовому записі та свідоцтві про народження батьком, тобто ОСОБА_1, та дитиною - ОСОБА_6.

Відтак, судом встановлено, що позивач не є батьком дитини, народженої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановленому судом факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України,

Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин.

Ст.ст.121, 122, 136 СК України встановлено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Відповідно до ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

На підставі ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до роз'яснень, що місяться в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_6, то позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218, 223 ЦПК України і на підставі ст.ст. 121, 122, 136 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, Джуринська сільська рада Шаргородського району Вінницької області - про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини - задовольнити.

Виключити запис про ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителя АДРЕСА_1 як про батька дитини - ОСОБА_6, народженої ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3, із актового запису за №23, зробленого в Книзі реєстрації народжень виконкому Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 07.10.2005 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні в суд судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя