АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

у липні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами в загальній сумі 1 750 170грн. 67коп. шляхом реалізації на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 8 вересня 2005р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-400/343/2005SI, на підставі якого позичальник отримав 29 750 доларів США. В цей же день між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

23 травня 2007р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-G00/074/2007, на підставі якого позичальник отримав 20 660 доларів США. В цей же день між банком та позичальником був укладений договір іпотеки, предметом якого є та ж квартира.

Позивач стверджував, що позичальник своїх зобов'язань за кредитними договорами не виконував, у зв'язку із чим 22 вересня 2009р. приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис на погашення боргу у сумі 29 150,43 доларів США по кредитному договору № ML-400/343/2005SI, а 25 грудня 2009р. був вчинений виконавчий напис на заборгованість по кредитному договору № ML-G00/074/2007 на загальну суму 18 464,70 доларів США.

18 квітня 2012р. були проведені прилюдні торги по реалізації предмета іпотеки і після реалізації предмету іпотеки були зняті заборони на відчуження майна, яке передано новому

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2144/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
власнику. Однак, рішенням суду від 20 червня 2012р. прилюдні торги були визнані недійсними, а ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на спірну квартиру та 10

- 2 -

вересня 2012р. уклав з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири.

Позивач посилався на те, що 10 грудня 2010р. уклав з ПАТ «ОТП Банк» договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого набув право вимоги за кредитними договорами, укладеними з ОСОБА_1, заборгованість за якими складає 1 750 170грн.

Заочним рішенням суду від 14 жовтня 2014р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідачі про день та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені через офіційний веб-сайт Апеляційного суду м. Києва, оскільки Укрпошта поштові відправлення на територію Автономної республіки Крим на час розгляду апеляційної скарги не здійснює, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 74 ЦПК України, тому колегія суддів вважає, що вони належним чином повідомлені про день та час розгляду апеляційної скарги і є підстави для розгляду справи у їх відсутність відповідно до ст. 305 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 8 вересня 2005р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-400/343/2005SI, відповідно до умов якого останній отримав 29 750 доларів США зі строком повернення 6 вересня 2020р. й сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних.

В цей же день у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1

23 травня 2007р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-G00/074/2007, на підставі якого позичальник отримав 20 660 доларів США строком до 10 травня 2013р. та сплатою 12,49% річних за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в цей же день між банком та позичальником був укладений договір іпотеки, предметом якого є та ж квартира.

Статтею 6 договорів іпотек визначено, що іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої з таких обстави: а) несплати іпотекодавцем будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановленому у кредитному договору.

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитними договорами не виконував, у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором № ML-400/343/2005SI від 8 вересня 2005р. у сумі 26 940,15 доларів США, та за кредитним договором № ML-G00/074/2007 від 23 травня 2007р. у сумі 15806,10 доларів США.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 10 грудня 2010р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», останній придбав право вимоги на кредитними договорами, у тому числі і за кредитними договорами, укладеними з ОСОБА_1

Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 20 червня 2012р, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної республіки Крим від 1 серпня 2012р., визнано недійсними та скасовано результати торгів щодо реалізації квартири АДРЕСА_1

10 вересня 2012р. на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено приватним

нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної республіки Крим

- 3 -

ОСОБА_6, ОСОБА_1 продав вищезазначену квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, у порушення вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекадавцям та боржнику не направлено вимоги про виконання порушеного зобов'язання, що є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 т. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

На підставі договору про відступлення права вимоги, який укладено 10 грудня 2010р. між ТОВ «ОТП Факторинг України» та ПАТ «ОТП Банк» і який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, позивачу були передані права за договорами забезпечення, у тому числі і за договорами іпотеки, укладеними з ОСОБА_1

За таких обставин, внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань щодо погашення кредитної заборгованості, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. ( Частина перша статті 35 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3795-VI від 22.09.2011 )

Разом з тим, частиною 2 вказаної норми визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

У п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»

- 4 -

роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

На вказані норми матеріального права та роз'яснення ВССУ не звернув уваги суд першої інстанції і безпідставно відмовив позивачу у захисті його порушених прав, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Статтею 23 Закону визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Суду не надано доказів, що іпотекодавець ОСОБА_1 розпорядився предметом іпотеки з дозволу іпотекодержателя, на момент продажу квартири договір іпотеки був дійсним, а іпотека не припинилася, тому іпотека є дійсною для набувачів за договором купівлі-продажу предмета іпотеки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Перевіряючи розмір заборгованості за кредитним договором, у погашення якої підлягає реалізації предмет іпотеки, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з боржника пені за кредитними договорами, розмір якої становить: за договором № ML-400/343/2005SI від 8 вересня 2005р. - 785541,25грн., а за договором № ML-G00/074/2007 від 23 травня 2007р. - 460886,24грн.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Заборгованість за кредитним договором № ML-400/343/2005SI від 8 вересня 2005р. становить 317476,20грн., а за договором № ML-G00/074/2007 від 23 травня 2007р. -186266,98грн., тому розмір пені, яку просить стягнути позивач, значно перевищує розмір заборгованості, а відтак, колегія суддів зменшує розмір пені до розумних меж, виходячи із заборгованості по договорам.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України» задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

У погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-400/343/2005SI від 8 вересня 2005р. у сумі 617 746грн. 20коп., з яких 26 529,93 доларів США, що еквівалентно 312 641грн. 96коп. заборгованість за кредитом, 410,22 доларів США, що еквівалентно 4 834грн. 24коп. заборгованість за відсотками, 300 000грн. пені, та за кредитним договором № ML-G00/074/2007 від 23 травня 2007р. у сумі 386 266грн. 98коп., з яких 15 456,47 доларів США, що еквівалентно, 182 146грн. 77коп.

- 5 -

заборгованість за кредитом, 349,63 доларів США, що еквівалентно 4 120грн. 21коп. заборгованість за відсотками, 200 000грн. пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», шляхом реалізації на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнх справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: