Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Шовкопляс О. П. ,

при секретарі - Дорошкевич В. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 24 лютого 1996 року між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2013 року шлюб було розірвано. З відповідачем не підтримує шлюбних стосунків та не веде спільного господарства, проживає окремо. За час шлюбу з відповідачем, вони придбали квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2002 року. Просила поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визвавши за нею право власності на 1/2 частину квартири.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує.

Сторони в судове засідання не з'явились тому, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 1996 року по 04 вересня 2013 року.

В період зареєстрованого шлюбу сторонами набуто нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-5786 .

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно п. 24 вищезазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У судовому засіданні встановлено, що придбання квартири АДРЕСА_2 відбулось на праві спільної сумісної власності сторін із визначенням рівності їхніх часток у цьому майні.

Суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірний об'єкт є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без їх поділу в натурі.

При цьому суд виходив з роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи з того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової сум, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно без поділу його в натурі, лише визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя і частки якого за сторонами визнаються рівними, та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності.

За таких обставин суд повинен обмежитись лише визначенням ідеальних часток подружжя у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 293 ЦПК України; ст.ст. 60, 61, 70,71 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Поділити майно що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Судові витрати залишити за поивачем за її клопотанням.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. П. Шовкопляс