Справа № 161/1715/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/733/15 Категорія: 52 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю прокурора Супрунюк Т.А., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою позивача органу опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації на рішення Луцького міськрайонного суду від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 і є матір'ю ОСОБА_3 Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу (далі - СК) України. Малолітній ОСОБА_3 перебуває на профілактичному обліку в службі у справах дітей як такий, що проживає в сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків.

Громадянка ОСОБА_2 зарекомендувала себе з негативної сторони, схильна до зловживання алкоголем, недостатньо уваги приділяє вихованню сина, часто залишає його одного без нагляду. При перевірці умов проживання встановлено, що в будинку відсутні вікна, міжкімнатні двері, санітарний стан приміщення, де проживає дитина, незадовільний, прибирання не проводиться, температурний режим в приміщенні не дотримується, в дитини відсутній теплий одяг, предмети догляду, іграшки, продукти харчування. Будинок без комунальних зручностей, опалення пічне, санітарно-гігієнічні умови не відповідають вимогам.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх батьківських обов'язків з відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди з приводу покращення ситуації в сім'ї, умов проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини, однак вжиті заходи позитивних результатів не дали.

Враховуючи викладене, позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3, стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 400 грн., передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невідповідність його висновків цим обставинам.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із свідоцтвом про народження від 12 вересня 2013 року, виданим виконавчим комітетом Дернівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3 (а. с. 9).

Згідно з довідкою вказаного виконавчого комітету ради від 12 вересня 2013 року № 2 відомості про батька дитини у Книзі реєстрації актів про народження записані за заявою матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, якою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (а. с. 11).

Орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації 30 січня 2015 року видав висновок № 199/28/2-15 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей висновок обґрунтований тим, що відповідачка недостатньо уваги приділяє вихованню сина та догляду за ним, умови проживання сім'ї незадовільні, профілактичні заходи, спрямовані на покращення ситуації, позитивних результатів не дали (а. с. 6-7).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування пояснив, що правовою підставою позову є ухилення матері від виконання покладених на неї обов'язків.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом наведеної правової норми ухилення від виконання зобов'язань батьків по вихованню дитини означає такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій. Навмисність такого ухилення має місце тоді, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

В даній справі судом не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання нею обов'язків по вихованню дитини.

Посилання позивача на наявність в будинку, в якому проживає син з відповідачкою, пічного, а не іншого (наприклад парового опалення), відсутність належного порядку і чистоти в жилому приміщенні, не можуть бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки не є беззаперечними доказами ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Доводи позивача про зловживання відповідачкою спиртними напоями не підтверджені належними доказами (довідкою про перебування на обліку лікаря-нарколога, актами медичного огляду на предмет алкогольного сп'яніння тощо), а тому не можуть братись судом до уваги.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Наведений вище висновок органу опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 199/28/2-15 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її дитини ОСОБА_3 (а. с. 6-7) є недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не в повному обсязі встановлені обставини, які підтверджують умисне ухилення матері від виховання дитини, причому без з'ясування і аналізу причин цього.

Тому апеляційний суд не погоджується з даним висновком.

В матеріалах справи наявний цілий ряд інших доказів, які підтверджують неналежне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: акти обстеження умов проживання, що проводилося Службою у справах дітей Луцької районної державної адміністрації та Поромівською сільською радою Луцького району, якими стверджується факти відсутності у сім'ї умов для комфортного проживання та недостатності зусиль відповідачки для створення таких умов (а. с. 21-31), листи Комунального закладу "Луцький районний центр первинної медико-соціальної допомоги" від 27 листопада 2014 року та від 31 грудня 2014 року, згідно з якими сім'я ОСОБА_2 опинилася в складних життєвих обставинах, житлово-побутові умови вкрай незадовільні, відсутні продукти харчування та одяг для дитини по сезону, прибирання не проводиться, матір постійно перебуває в стані алкогольного сп'яніння (а. с. 12-13), аналогічні за змістом листи Луцького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 29 листопада 2013 року та від 10 вересня 2014 року (а. с. 19-20), наказ начальника Служби у справах дітей Луцької райдержадміністрації від 06 листопада 2013 року про постановку на облік малолітнього ОСОБА_3 як такого, що проживає в сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків (а. с. 14), характеристика Поромівської сільської ради Луцького району від 15 січня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 зарекомендувала себе з негативної сторони, схильна до зловживання алкоголем, недостатньо уваги приділяє вихованню сина, часто залишає його одного без нагляду (а. с. 16).

Наведене свідчить про те, що відповідачка ОСОБА_2 не піклується в достатній мірі про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку сина до самостійного життя, не забезпечує його необхідним харчування та медичним доглядом.

Однак, на думку апеляційного суду, детальний аналіз вказаних доказів та інших конкретних обставин справи все ж не дає підстав для однозначного висновку про ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як зазначено у п. 18 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в суді першої та апеляційної інстанції надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено беззаперечні факти умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, свідомого нехтування ними. Враховуючи ставлення матері до дитини, колегія суддів вважає, що вжиття крайнього заходу впливу на матір у вигляді позбавлення її батьківських прав на даний час є недоцільним.

ОСОБА_2 є молодою людиною, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8), в зв'язку з чим у неї відсутній необхідний життєвий досвід та навики соціальної адаптації. В силу життєвих обставин, які склалися, вона наразі не спроможна створити належні побутові умови для власного проживання і утримання та виховання дитини. Вона не одружена, хоча і проживає без реєстрації шлюбу зі своїм співмешканцем в будинку його батьків (а. с. 15). Перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, вона все ж провела косметичний ремонт у виділеній її сім'ї для проживання кімнаті (а. с. 17).

Сину відповідачки ОСОБА_3 не виповнилося і двох років, тобто дитина перебуває у віці, в якому сама по собі фізична близькість до рідної матері, її опіка, захист і турбота є вкрай важливими для фізичного і духовного розвитку. Не дивлячись на негативну характеристику матері та неналежне виконання нею своїх батьківських обов'язків, вона все ж не є людиною, яка вирізняється відвертою антисоціальною поведінкою і не може стати на шлях виправлення. ОСОБА_2 щиро любить свого сина і не позбавлена можливості кардинально змінити своє ставлення до нього.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 р. звернув увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім'ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 р. наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Українське сімейне законодавство (ст. 170 СК України) передбачає можливість відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, в тому числі у випадку, встановленому п. 2 ст. 164 СК України, тобто при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Отже є законодавчо встановлена можливість перед застосуванням крайнього і виняткового заходу впливу на батьків у вигляді позбавлення батьківських прав вжити інший засіб впливу на них з метою збереження сім'ї та зміни батьками свого ставлення до дитини. Однак позивач в даній справі не скористався такою можливістю, а вдався до крайнього заходу.

За наведених обставин, враховуючи винятковість заходу у вигляді позбавлення батьківських прав осіб, які не виконують батьківські обов'язки, особу ОСОБА_2, її молодий вік та малолітній вік її дитини, а також інші вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне, залишивши в силі рішення суду першої інстанції про відмову в позові, попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до дитини у зв'язку з неналежним виконанням нею обов'язків по вихованню сина, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача органу опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 26 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: