23.04.2015 Справа № 363/659/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Скарлат О.І.

при секретарі Хом»як А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, вихідної допомоги та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з 03 лютого 2014 року переведений на посаду начальника відділу розрахунків правління врегулювання страхових подій та контролю виплат в ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Колективним договором товариства передбачена виплата заробітної плати двічі на місяць 22 числа поточного місяця (аванс) та 07 числа наступного місяця (заробітна плата). Станом на 30 січня 2015 року відповідач не виплатив заробітну плату за листопад-грудень 2014 року та січень 2015 року в повному обсязі що передбачено ст.116 КЗпПУ. Остання виплата була проведена 24 грудня 2014 року заробітна плата за жовтень 2014 року. Роботодавець не сплачує заробітну плату вже більш ніж за 2 місяці. Та проміжок часу між останніми виплатами складає 35 календарних днів, а законодавством дозволено не більше 16 календарних днів. В звязку з грубим порушення КЗпП України, 22 січня 2015 року позивачем було подано заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, та був звільнений 30 січня 2015 року.

28 січня 2015 року було надано заяву до в.о. Голови правління ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про нарахування вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП України, яка була погоджена, але не була виплачена. Також керівництво відповідача надало відповідь на колективне звернення від 14 січня 2015 року, щодо не виплати заробітної плати, відповідь, де вказано, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не може виконати взятих на себе зобовязань, в тому числі й повязаних з господарською діяльністю, а також по виплаті заробітної плати від 16 січня 2015 року.

Беручи до уваги те, що відповідач не виплачував заробітну плату, починаючи з листопада 2014 року до січня 2015 року загальна сума компенсації, яка належить позивачу до виплати складає 1375,41 грн. Завдана моральна шкода позивача обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення законного права позивача на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігнорування прав позивача, втратою у звязку з цим престижу ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму індексації за нараховані, але не виплачені кошти у розмірі 1375,41 грн., не виплачену позивачу вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 33797,91 грн., моральну шкоду у розмірі 11265, 97 грн. та середній заробіток за весь час затримки з дати звільнення по день надання позовної заяви до суду 3755,32 грн.

У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача суму індексації за нараховані, але не виплачені кошти у розмірі 6877,07 грн., середній заробіток за весь час затримки з дати звільнення за період з 30 січня 2015 року по 23 квітня 2015 року, тобто 83 дня, в сумі 31168,99 грн., не виплачену позивачу вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 33797,91 грн., моральну шкоду у розмірі 11265, 97 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повному обсязі з викладених в заяві підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову не заперечувала, в частині стягнення суми відшкодування моральної шкоди послалася на розсуд суду, підтвердила обставини викладені в позовній заяві позивача.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу розрахунків управління врегулювання страхових подій та контролю виплат з посадовий окладом згідно штатного розкладу за переведенням з ТОВ «ЄвроАсистанс», про що свідчить наказ № 71-кго ПАТ «УСК «Гарант-Авто».

Згідно наказу № 43-кго ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 26 січня 2015 року, ОСОБА_1, начальника відділу розрахунків управління врегулювання страхових подій та контролю виплат, звільнено з роботи 30 січня 2015 року за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерію зобовязано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 30 календарних днів щорічної відпустки, з яких 10 днів за період роботи з 17 червня 2013 року по 16 червня 2014 року та 20 днів за період роботи з 17 червня 2014 року по 30 січня 2015 року.

Відповідно до довідки № 85 від 31 січня 2015 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за листопад 2014 року 7 685,14 грн., за грудень 2014 року 6 243,24 грн., за січень 2015 року 16 297,70 грн. Станом на 31 січня 2015 року ПАТ СК «Гарант-Авто» має заборгованість перед ОСОБА_1 в розмірі 24 130,06 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03 лютого 2014 року по 30 січня 2015 року та перед позивачем існує заборгованість підприємства із виплати заробітної плати за період з листопада 2014 по січень 2015 року в розмірі 24 130,06 грн., яка на день розгляду справи не виплачена позивачу.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Беручи до уваги вищевикладене позивач має право на компенсацію з боку відповідача середнього заробітку в рахунок відшкодування за час затримки остаточного розрахунку за період з 30 січня 2015 року по 23 квітня 2015 року.

Згідно наданого розрахунку, за час затримки виплати заробітної плати становить 31 168,99 грн. Відповідно компенсація середнього заробітку за останні два місяці ОСОБА_1 становить: 11265,97 грн., що складає 375,53 грн. в один календарний день: 83 дні = 31168,99 грн.

Таким чином розмір середньої заробітної плати позивача за період затримки розрахунку з 30 січня 2015 року по 23 квітня 2015 року по день фактичного розрахунку становить: 375,53грн. х 83 дні = 31 168,99 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України, також передбачено виплату з урахуванням індексації.

Так, відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 із змінами, внесеними Постановою КМУ № 292 від 23.04.1999 року, компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги за цей період зріс більше ніж як на один відсоток.

Відповідно до п. 3 вказаного Положення, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків та платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Згідно з п. 4 зазначеного Положення, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців, сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується.

Відповідно до наданого позивачем підрахунку, за період часу з 31 січня 2015 року до 23 квітня 2015 року сума заборгованості за невиплачену заробітну плату, з урахуванням індексу інфляції, становить 6877,07 грн.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю , умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст..44 КЗПП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором , але не менше тримісячного середнього заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач був звільнений з займаної посади 30 січня 2015 року за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.20).

28 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача про виплату вихідної допомоги на підставі ст.44 КЗпП України (а.с.19), яка була погоджена , однак не виплачена, про що представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала.

Враховуючи те, що позивач звільнений з займаної посади внаслідок відмови від продовження роботи у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягненні з відповідача вихідної допомоги в сумі 33797, 91 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача , виходить з наступного.

Суд виходить з того, що законне право позивача на отримання сум, належних йому як працівникові при звільненні в день звільнення: 30 січня 2015 року, передбачене ч.1 ст.116 КЗпП України, порушене відповідачем.

А тому позивач має право відповідно до ст.237-1 КЗпП України на відшкодування моральної шкоди в зв`язку з порушенням її законного права, так як це призвело до моральних страждань позивача і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що підтверджується поясненнями позивача в судовому засіданні.

При цьому суд враховує наступні обставини, які на думку суду впливають на розмір відшкодування моральної шкоди, яку суд визначає в розмірі 1000 грн.

Суд вважає доведеним, що затримка розрахункових сум, належних позивачу призвело до моральних страждань позивача, так як останній вимушений був звертатися до позивача щодо виплати йому заробітної плати та позивач вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 88 ЦПК України регулює розподіл судових витрат між сторонами та визначає, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових відносин.

Позивач при подачі позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди був звільнений від сплати судового збору в сумі 728,43 грн. відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", так як вимоги випливали із трудових відносин.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог.

Так як рішення ухвалено на користь позивача частково, якого звільнено від сплати судового збору в сумі 728,43 грн., то судовий збір в сумі 728,43 грн. підлягає стягненню відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 3,60, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 30.01.2015 року по 23.04.2015 року в сумі 31 168, 99 грн., збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в сумі 6877,07 коп., не виплачену вихідну допомогу на підставі ст.44 КЗпП України в розмірі 33797,91 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь держави судовий збір в розмірі 728,43 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.І.Скарлат