Справа № 439/1867/14 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/1429/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

директора Бродівського районного центру зайнятості Сусли Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 про визнання звільнення з роботи незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді і скасування запису в трудовій книзі, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5

В апеляційній скарзі покликається на необґрунтованість та незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що наказ про його звільнення є незаконним, оскільки, він не представив доказів перебування на лікарняному у зв'язку із поважними причинами, а саме, у зв'язку з тим, що дочка роботодавця (його дружина) після походу до лікаря не пустила його до квартири, де знаходились його особисті документи та одяг. Крім того, зазначає, що суд не долучив до матеріалів справи та не врахував записи медичної картки №1064140 та заяву написану 14.07.2014 року на ім"я головного лікаря медичної установи про надання згоди на проходження обстеження та подальше лікування у м. Львові. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.126).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін (п.1 ч.1), розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (п.4 ч.1).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ч.1 ст. 49 КЗпП України).

Відповідно до роз"яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом вважається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв"язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов"язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судом установлено, що 05.09.2011 року ОСОБА_2 зареєстрував у Бродівському районному центрі зайнятості за № 2 з ОСОБА_5 трудовий договір від 01.09.2011 року, згідно з яким позивач був прийнятий на посаду комерційного директора (а.с. 3).

Наказом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 № 10 від 30 вересня 2014 року, враховуючи, що ОСОБА_5 був відсутній на робочому місці протягом періоду часу з 14.07.2014 року до 30 вересня 2014 року без поважних причин, він звільнений з посади комерційного директора на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.40).

Трудовий договір не знято з реєстрації у Бродівському районному центрі зайнятості на підставі п. 13 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 року №260.

Відсутність позивача на роботі зафіксована актами від 01.09.2014 року, 30.09.2014 року (а.с.25,26). Факт відсутності позивача на роботі у період з 14.07.2014 року по 30.09.2014 року стверджується табелем обліку використання робочого часу (а.с.21-24) та викладені обставини визнаються позивачем.

Оскільки законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, у справах про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази із числа передбачених ст. 57 ЦПК України.

Умовами визнання прогулу здійсненим без поважних причин є відсутність документів, інших доказів, що свідчать про неможливість для працівника перебувати на роботі.

Як убачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження причин відсутності на роботі у період з 14.07.2014 року по 30.09.2014 посилається на перебування на лікуванні, про що свідчать записи в його медичній карті № 10664140. Із заяви позивача від 05.12.2014 року (а.с.58) вбачається, що у вказаний період він хворів на гострий бронхіт, запалення ліктьового суглоба правої руки, інфекційне захворювання "бешиху".

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про те, що перенесені ним захворювання вимагали звільнення від роботи з 14.07.2014 року по 30.09.2014 року. Листки непрацездатності відсутні.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до вірного висновку, що відсутність позивача на роботі з 14.07.2014 року по 30.09.2014 року не була обумовлена поважними причинами у зв"язку з недоведеність факту тимчасової непрацездатності ОСОБА_5 у вказаний період.

Висновок суду першої інстанції про те, що на даний час ОСОБА_5 перебуває в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 на підставі трудового договору від 01.09.2011 року, який у встановленому законом порядку не знятий з реєстрації у центрі зайнятості, тому його права не є порушені, є неточним, однак таким, що не вплинув на правильність вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення лише з формальних міркувань.

Доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: І.І.Кабаль

Н.Л.Шумська