УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило суд ухвалити рішення, яким виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та (або) проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки та розташований за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, АДРЕСА_1

Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що рішенням Косівського районного суду від 27 жовтня 2011 року в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, що був укладений 31 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_6, вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, Івано-Франківської області, та земельну ділянку на якій розміщений вказаний житловий будинок, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням прав ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує, що так як у вказаному житловому будинку зареєстровані та проживають відповідачі, і у добровільному порядку звільнити житлове приміщення останні не бажають, банк був вимушений звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2015 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 разом з малолітніми ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, із житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, Косівського району, Івано-Франківської області, без надання їм іншого житла.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просять скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 15 тис. доларів США, строком до 31 серпня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк та ОСОБА_6 31 серпня 2007 року уклали договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок (квартира), який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_6 на праві власності.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2011 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 Косівського району, Івано-Франківської області, та земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок, який є предметом іпотеки шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаного предмету іпотеки із укладенням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до довідки, виданої від 25 червня 2013 року виконкомом Старокутської сільської ради, до складу сім'ї ОСОБА_6 входять: чоловік - ОСОБА_7, син - ОСОБА_8, син - ОСОБА_9, невістка - ОСОБА_10, онук - ОСОБА_11

Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 травня 2014 року вбачається, що банк надіслав відповідачам вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення.

Ухвалюючи у справі судове рішення про залишення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті», дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, так як вказаний Закон встановлює заборону відчуження житла, яке є предметом іпотеки, якщо воно використовується як місце постійного проживання позичальника, без згоди власника.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи у справі нове рішення та задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на відсутність правових підстав для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки предметом позову у даній справі є не звернення стягнення на майно, а виселення із житлового будинку як наслідок невиконання рішення суду та умов кредитного договору.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції в повній мірі погодитися не можна.

Чинним законодавством передбачено можливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР), і у такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 1322 ЖК УРСР.

Разом з цим, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР, особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при цьому, постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Дана правова позиція узгоджується із судовою практикою, що викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-875цс15.

Таким чином, встановивши, що предмет іпотеки не був придбаний за рахунок кредиту, а був власністю іпотекодавця, висновок суду апеляційної інстанції, щодо виселення відповідачів без надання іншого постійного жилого приміщення, є хибним.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, і висновок такого суду про відмову у задоволенні позовних вимог є передчасним.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості виправити недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, а тому рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2015 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М. Колодійчук І.М. Фаловська