Справа № 415/2753/15-ц
Провадження № 2/415/1764/14
06.08.15 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
при секретарі Мішиній А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у квартирі 2 житлового будинку 40 по вулиці Первомайська міста Лисичанська Луганської області зареєстровані ОСОБА_1, колишній власник - ОСОБА_2, з яким позивачка деякий час мешкала.
До 05.11.2014 року квартира належала позивачу та відповідачу по 1/2 частині кожному на праві приватної спільної часткової власності, згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири з господарськими будівлями та спорудами від 14.07.2008 року, але 05.11.2014 року між уповноваженим представником відповідача та позивачем було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу частини квартири з господарськими будівлями та спорудами від 05.11.2014 року, відповідно до якого відповідач продав позивачці 1/2 частини вищевказаної квартири, у зв'язку з чим на сьогоднішній день позивачка є власником квартири за адресою: місто Лисичанськ, вулиця Первомайська, будинок, 40 квартира 2, про що свідчать правовстановлюючі документи. Починаючи з грудня 2011 року відповідач за вищевказаною адресою не мешкав, про що свідчить довідка голови вуличного комітету ОСОБА_3Н від 06.04.2015 року, яка засвідчена Центром адміністративних послуг у місті Лисичанську, тобто відповідач як до реалізації так і після реалізації своєї 1/2 частки квартири уній не мешкав, незважаючи на той факт, що позивачка, протягом усього часу ніяким чином, не перешкоджала відповідачу проживати у квартирі. Як відомо позивачці на сьогоднішній день, що відповідач ще у 2012 році виїхав на постійне мешкання за межі України, а саме до РФ, де і працює, але де саме, позивачці не відомо, оскільки ніяких стосунків вони не підтримують. До придбання 1/2 частини позивачка сама сплачувала за комунальні послуги, у тому числі, укладала з комунальними службами договори, виконувала ремонтні роботи по квартирі, тобто виконувала всі обов'язки по догляду і належному утриманню квартири,а саме частини дому, що і продовжує виконувати після отримання у власність усіх часток.
У зв'язку з тим, що на сьогоднішній день відповідач здійснив офіційне відчуження, на підставі договору, своєї 1/2 частини квартири позивачці, відповідач не є виписаним (знятим з реєстрації) з реалізованої 1/2 частини квартири, яка з 05.11.2014 року належить позивачці, охоронювані законом права та інтереси позивачки, як власника квартири, порушуються (користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд), зокрема вона несе збитки щодо оплати комунальних послуг, що виникають на сьогоднішній день, оформити субсидію за новими правилами, тобто після зняття з реєстрації відповідача позивачка буде сплачувати меншу суму за такі послуги (комунальні) та має можливість оформити субсидію. Також у позивачки виникають труднощі при отриманні довідок з КП «Паспортна служба», позивачка вимушена отримувати різноманітну кореспонденцію на ім'я відповідача, який прописаний за цією адресою.
Оскільки, після реалізації свої частки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації за вищевказаною адресою, участі у витратах на її (квартири) утримання не бере, а його реєстрація за вказаною адресою створює позивачці перешкоди як власнику в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, тому просила суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та примусово зняти з реєстрації місяця проживання ОСОБА_2 з жилого приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала. Проти заочного розгляду справи не заперечувала
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача.
У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу квартири з господарськими будівлями та спорудами від 14.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі № 1861, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили у рівних долях кожен по 1/2частині квартири з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться в АДРЕСА_2.
Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться: АДРЕСА_3, належить на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2008 року, 1/2 частина ОСОБА_9, 1/2 частина ОСОБА_1.
Згідно з договором купівлі-продажу квартири з господарськими будівлями та спорудами від 05.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі № 1475, ОСОБА_11, яка діє в інтересах ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 ОСОБА_12/2частину квартири з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться в АДРЕСА_2.
Згідно з довідкоюголови вуличного комітету, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4, не мешкає з 2011 року.
Як встановлено з позовної заяви, існування реєстрації відповідача у будинку позивача обмежує її права в розпорядженні майномта вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача, який у комунальних витратах участі не приймає.
Таким чином, між сторонами склались правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, а тому, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові № 6-57цс11 від 16.01.2012 року, суд вважає, щоу разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.
За таких обставин суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у звязку з чим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 346, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, 27 грудня 1972року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_5.
Зняти з реєстрації місяця проживання ОСОБА_2 з жилого приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Харківської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА