У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Хилевича С.В., Максимчук З.М.

Секретар судових засідань Ковальчук Л.В.

З участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 18 липня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 18 липня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02 листопада 2007 року в розмірі 56339,06 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2014 року становить 450318,11 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3654 гривні.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою відмовлено.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, покликається на його незаконність та необґрунтованість, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що 02 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 47000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,4% річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та нею було укладено договір поруки №155178 від 02 листопада 2007 року. Згідно п.2.1даного договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставляння підпису повноважної особи або отримання його письмової згоди з такими змінами або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Однак, того ж дня без її згоди, як поручителя, боржник ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали додаткову угоду щодо змін умов основного договору, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, у цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. А тому, вважає що її зобов'язання перед кредитором ПАТ «УкрСиббанк» за порушення зобов'язання боржника припинилися. Вказує, що дану правову позицію також викладено Верховним Судом України в постановах від 10 вересня 2014 року у справі №3-70цс14, у справі №6-97цс13 від 25 вересня 2013 року та справі №6-43цс13 від 05 червня 2013 року.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та постановити рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити та визнати поруку такою, що припинена.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Посилається на ч.1,2. ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та зазначає, що жодних первинних документів, щодо надання кредитних коштів, а саме платіжних доручень, меморіальних ордерів, розписок чи чеків позивачем ПАТ «УкрСиббанк» йому надано не було. Крім того, позивачем в обґрунтування своїх вимог суду було надано ксерокопії документів, проте вони належним чином не були оформлені, а саме не зазначено прізвища посадової особи та печатки банку. Також вказує, що до позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» додано копію довіреності на ім'я ОСОБА_4, проте позовну заяву підписано ОСОБА_5 на підставі чого суд повинен був повернути позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк».

Крім того, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №155178 від 02 листопада 2007 року.

Того ж дня без згоди ОСОБА_3, як поручителя, він та ПАТ «УкрСиббанк» уклали додаткову угоду щодо змін умов основного договору, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Як вказано у Постанові Верховного суду України по справі №6-43цс13 від 05 червня 2013 року, згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Надання згоди поручителем на збільшення процентної ставки за надання кредиту без дотримання зазначених вимог не свідчить про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності як поручителя і тягне за собою припинення поруки.

Просив скасувати рішення Рівненського міського суду та постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк», а також постановити рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання поруки такою, що припинена.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3, пояснення осіб, які беруть участь у справі, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 626 , ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом та матеріалами справи між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 02 листопада 2007 року при застосуванні ануїтентної схеми погашення. (а.с.6-12).

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 47000 доларів США строком до 31 грудня 2027 року та зі сплатою процентів шляхом ануїтетних платежів у розмірі 530 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

Пунктом 1.3.1. даного договору встановлено, що за користування кредитними коштами у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 12,4% річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.10.2 даного договору.

Згідно п.1.3.2 договору кредиту сторони домовились, що за умов цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п.10.2 Договору.

Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісячно у два етапи за методом «30/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України.

В засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що відсоткова ставка за користування кредитом збільшена не була, не заперечив цього і представник ОСОБА_2

Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані позичальнику, та не повернуті банку відповідно до умов договору кредиту.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З метою забезпечення належного виконання вказаного договору позичальником, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №155178 від 02 листопада 2007 року, відповідно до якого поручитель перед кредитором зобов'язується відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі. Відповідальність позичальника і поручителя є солідарною(а.с.13-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

02 січня 2013 року кредитор надсилав поручителю вимогу, в якій вимагав від поручителя виконати взяті на себе договором поруки зобов"язання та сплатити заборгованість по кредиту (а.с.31).

Відповідно до п. 1.2 договору поруки, поручителю добре відомі усі умови Основного договору.

В день укладення основного договору про надання споживчого кредиту 02 листопада 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладена додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 (а.с.98) про зміну розміру процентної ставки в сторону збільшення.

Отже суд першої інстанції вірно зазначив, що основним договором укладеним між кредитором і боржником встановлена лише можливість перегляду відсотків (розділ 10 кредитного договору (а.с.10)), а поручитель уклавши договір поруки визнав, що йому добре відомий зміст і всі умови основного договору у тому числі і можливість за настання певних умов передбачених п. 10 кредитного договору збільшення процентів, тому підстави для припинення поруки, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України відсутні .

Основним договором було передбачено можливість збільшення розміру процентної ставки в разі настання певних обставин, а додатковою угодою №1 конкретизовано таке збільшення розміру процентної ставки та умови при яких позичальнику надаються кредитні кошти.

Оскільки позичальник ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02 листопада 2007 року належним чином не виконав, у нього утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням ОСОБА_3. кредитної заборгованості за вказаним договором станом на 27 січня 2014 року розмір заборгованості по кредиту становить 56339,06 доларів США, що еквівалентно 450318,11 грн. по курсу НБУ станом на 27 січня 2014 року (а.с.15-23).

В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

В добровільному порядку дану заборгованість відповідач ОСОБА_3, як позичальник та і відповідач ОСОБА_2, як поручитель не погасили, а тому вказана заборгованість підлягала солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Ураховуючи, що відповідно до умов договору поруки відповідачі є солідарними боржниками та виходячи з положень ст.554 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у позивача виникло право на стягнення заборгованості по кредиту і такі кошти правильно стягнуті з відповідачів солідарно.

Доводи викладені в апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за яких суд повинен визнати договір поруки припиненим не заслуговують на увагу, оскільки відповідач ОСОБА_2 була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, про що свідчить її підпис в договорі поруки №155178 від 02 листопада 2007 року (а. с. 13-14).

Оскільки, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг правильності висновків суду не спростовують, підстав для його скасування колегія суддів не знаходить.

На підставі наведено, керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307,ч. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.М.Собіна

Судді: С.В. Хилевич

З.М. Максимчук