Справа № 462/8543/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/5822/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Бойко С.М.,

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 25 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника - ОСОБА_2 оскаржив ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконни, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також вважає, що судом при постановленні рішення не було досліджено всі докази, не встановлено дійсні відповідні їм правовідносини, а висновки суду є таким, що спростовуються матеріалами справи. В апеляційній скарзі просить рішення Залізничного районного суду міста Львова від 25 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити із наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із Роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 Постанови "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, копії листа ДП "ЛДЗ "ЛОРТА" від 08 липня 2014 року №520-1122 в частині, що стосується позивача, зазначено, що "ОСОБА_3 пропонує нам для проведення вхідного контролю ОСОБА_5 з сумнівною репутацією, який являється спеціалістом по металоконструкціям танка (гусениці, корпус танка, башня і ін.), тому приймати складні електронні блоки у ньому немає відповідної кваліфікації. ОСОБА_5 це колишній працівник ремонтного танкового заводу, який до електронних виробів ніякого відношення не має і звільнений з цього заводу по невідомим нам причинам. ОСОБА_3 пригрів його у своє оточення для проведення сумнівних операцій по розміщенню виробів по темі "Оплот-Т" на приватні структури з метою отримання власної вигоди ОСОБА_3.".

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих підстав, що діями відповідача не було принижено честь, гідність та ділову репутацію позивача шляхом поширення відомостей, що не відповідають дійсності.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Відповідно до ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У відповідності до Роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдивою, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У п.19 вказаної Постанови зазначено, що суди, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб"єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов"язок відшкодувати моральну шкоду.

За змістом ст.30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким чином, колегія суддів погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважає, що спірні висловлювання, які містяться у листі ДП "ЛДЗ "ЛОРТА" від 08 липня 2014 року №520-1122 в частині, що стосується позивача, зокрема його професійних навичок, а саме: "ОСОБА_3 пропонує нам для проведення вхідного контролю ОСОБА_5 з сумнівною репутацією, який являється спеціалістом по металоконструкціям танка (гусениці, корпус танка, башня і ін.), тому приймати складні електронні блоки у ньому немає відповідної кваліфікації. ОСОБА_5 це колишній працівник ремонтного танкового заводу, який до електронних виробів ніякого відношення не має і звільнений з цього заводу по невідомим нам причинам. ОСОБА_3 пригрів його у своє оточення для проведення сумнівних операцій по розміщенню виробів по темі "Оплот-Т" на приватні структури з метою отримання власної вигоди ОСОБА_3."., носять виключно характер оціночного судження, і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, не місять наклепу на адресу позивача, не висловлені у непристойній або принизливій формі, а відтак ці судження не підлягають спростування відповідачем та доведенню їх правдивості.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що суб"єктивна думка, щодо професійності позивача невисловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі, а позивачем не надано достатніх доказів про те, що відповідачем йому була завдана моральна шкода, та не довів її розмір.

Виходячи з мотивів рішення, судом першої інстанції проаналізовано всі докази, подані сторонами в тому числі на предмет їх належності та допустимості.

Жодний із доводів апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовує, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 та скасування рішення Залізничного районного суду міста Львова від 25 червня 2015 року.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 25 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Бойко

Н.П. Крайник