Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/396/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальова О. Б.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.11.2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

23.09.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.07.2008 року між ОСОБА_2 і Банком укладено кредитний договір № KGALGA01580036, за умовами якого ОСОБА_2 отримала строковий кредит у розмірі 113012,33 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості на строк до 04.07.2018 року.

Позивач зазначив, що відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за Графіком погашення кредиту, однак у порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і у зв'язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 19.08.2011 року складає 264762,44 грн., а саме: 105449,89 грн. - заборгованість за кредитом; 68354,35 грн. - заборгованість по процентам за користування за кредитом; 13468,42 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 64643,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 12595,83 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач зазначив, що зобов'язання за вказаним договором забезпечено договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_3, однак вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання залишена без задоволення.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 264762,44 грн.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідачів солідарно на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 03.07.2008 року у розмірі 373441,72 грн.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 26.11.2012 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.07.2013 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.11.2012 року скасоване справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.11.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 03.07.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.8.1 цього договору.

Згідно п. 8.1 договору - банк зобов'язувався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 03.07.2008р. по 03.07.2018р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 113 012,33 грн. на наступні цілі: у розмірі 102 463,53 грн. на споживчі цілі, з них- 98 455 грн. на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 2 953,65 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 562,60 грн. - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 492,28 грн. - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 10548,80 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 10 по 15 число кожного місяця.

Суд першої інстанції встановив , що відповідно до п. 2.3.1 договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного Договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний фонд) або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Суд першої інстанції встановив , що 03.07.2008 року в забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором кредиту, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, п. 2 цього договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання кредитних зобов'язань за договором в тому ж розмірі, що і боржник.

Суд першої інстанції встановив , що згідно наданого розрахунку, станом на 15.10.2012 року заборгованість за кредитним договором становить 373 441,72 грн., із них: 105 449,89 грн. - заборгованість за кредитом, 68 354, 35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 13 468, 42 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 64 643,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 6.4 Договору: 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 12 595,83 грн. штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням умов договору щодо обов'язку позичальника повертати борг частинами відповідно до графіку, позивач набуває право вимагати від відповідача, який допустив прострочення по поверненню чергової частини боргу, дострокового повернення частини позики, що залишилася, тобто усієї суми кредиту, у тому числі простроченої.

Суд першої інстанції зазначив, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1ст. 553 ЦК України).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання осново зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Суд першої інстанції зазначив, що з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Суд першої інстанції зазначив, що пред'явивши 09.01.2009 року до позичальника ОСОБА_2 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, комісії за розрахункове обслуговування та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-125 цс14 від 17.09.2014 року).

Суд першої інстанції зазначив, що як свідчать матеріали справи, після зміни строку виконання основного зобов'язання, банк до суду звернувся 23.09.2011 року, тобто поза межами шестимісячного строку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що договір поруки від 03.07.2008 року, укладений між банком та ОСОБА_3 вважається припиненим, тому вимоги позивача про солідарну відповідальність поручителя разом з позичальником є безпідставними.

Суд першої інстанції зазначив, що листом від 31.12.2008 року на адресу місця проживання ОСОБА_2 банком було направлено повідомлення про зміну відсоткової ставки за кредитним договором від 03.07.2008 року, а саме з 20,04% на 24,96% річних, починаючи з 01.02.2009 року. У разі незгоди позичальника з такими змінами умов договору, було запропоновано в строк не пізніше 20.01.2009 року надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.

Суд першої інстанції зазначив, що 30.12.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» рішенням кредитного комітету «Про підвищення кредитної ставки по існуючим кредитам» було прийнято рішення: в зв'язку зі змінами на ринку кредитування в Україні, змінами кредитної політики НБУ, підвищення облікової ставки НБУ до рівня 12%, підвищенням та нестабільністю курсу національної валюти до основних валют, що мають обіг та ринку України, загальним підвищенням ставок по привабливим депозитним ресурсам, підвищенням відрахувань податкових платежів в Державний бюджет і недопустимістю втрат платоспроможності та ліквідності банку - провести підвищення процентних ставок по існуючим кредитним зобов'язанням. Для реалізації даного рішення - керівникам Департаменту внутрішнього аудиту, юридичного департаменту, керівнику НБГО в строк до 06.01.2009 року підготувати та направити на адресу клієнтів банку відповідні повідомлення, згідно умов укладених кредитних договорів і у відповідності з положеннями діючого законодавства України. Однак позивачем не надано до суду даних про те, коли та про яке ПАТ КБ «Приватбанк» було постановлено розпорядження про зміну відсоткової ставки по даному діючому кредитному договору, який виданий в гривнях, де було б зазначено про підвищення відсоткової ставки до 24,96 % річних з 01.02.2009 року або наказу по ПАТ КБ «Приватбанк» про зміну відсоткової ставки по діючим кредитним договорам, виданим в гривнях, яка підвищена з 01.02.2009 року.

Суд першої інстанції зазначив що ст.. 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Суд першої інстанції зазначив, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року, яким ЦК України доповнено ст.. 1056-11, набрав чинності з 10.01.2009 року.

Суд першої інстанції зазначив, що до суду не надано рішення про збільшення розміру процентів по кредитним договорам, а тому суд не має можливості встановити чи було воно прийнято банком до 10.01.2009 року чи після цієї дати, тобто чи було воно прийнято банком до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору, банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», відповідно до якого встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку чи можливо пізніше.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до абзацу 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно рішення кредитного комітету від 30.12.2008 року, датою зміни розміру процентів за кредитним договором банком визначено 01.02.2009 року, що підтверджується повідомленням, на яке було направлено позичальнику, про таку зміну банк повідомив ОСОБА_2 рекомендованим листом ще на початку січня 2009 року, тобто до дати зміни розміру процентів.

Суд першої інстанції зазначив, що не вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_2 була повідомлена про підвищення відсоткової ставки, так як на її адресу поштою був направлений 08.01.2009 року рекомендований лист, що підтверджується лише згрупованим реєстром відправки поштової кореспонденції.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт відправлення повідомлення про підвищення процентної ставки за кредитним договором до 24,96 % річних в односторонньому порядку недостатньо для того, щоб вважати, що боржник належним чином повідомлений про зміну умов кредитного договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії ПАТ КБ «Приватбанк» по підвищенню процентної ставки в односторонньому порядку та невизнання позову відповідачами, а також невизнання штрафних санкцій, пов'язаних з таким підвищенням є обґрунтованими та доведеними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки представник банку не погоджується зробити перерахунок заборгованості без врахування такого неправомірного підвищення.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права. Зокрема зазначається , що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку , що банком незаконно підвищено відсоткову ставку за договором, а також що договір поруки є припиненим оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив до поручителя вимогу , що передбачено ч.5 ст 559 ЦК України .

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі є обгрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2008 року між ОСОБА_2 і Банком укладено кредитний договір № KGALGA01580036, за умовами якого ОСОБА_2 отримала строковий кредит у розмірі 113012,33 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості на строк до 04.07.2018 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за Графіком погашення кредиту.

Відповідач ОСОБА_2 зі свого боку погодилася з умовами договору, підписавши його особисто, заперечень проти них на той час не мала.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала з кінця 2008 року і у зв'язку з зазначеними обставинами виникла заборгованість у розмірі 373441,72 грн.,яка складається із заборгованість за кредитом у розмірі 106504,77 грн. ,заборгованості за відсотками у розмірі 95384,44 грн.заборгованості з комісії у розмірі 18975,70 грн.,заборгованості з пені у розмірі 134555,78 грн. фіксованої частини штрафу у розмірі 250,00 грн. процентної складової штрафу у розмірі 17771,03 грн.

Заборгованість підтверджується розрахунками наданими позивачем по справі.

Зазначені розрахунки відповідачами по справі не спростовані, відповідно до норм діючого законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні , банк(позивач) вирішив змінити відсоткову ставку за кредитним договором № KGALGA01580036 від 03.07.2008 року про , що було повідомлено ОСОБА_2 листом від 31.12.2008 року. в даному повідомлені зазначалось , що починаючи з 01.02.2009 року відсоткова ставка за кредитом складатиме 24,96 % на рік.

Висновки суду першої інстанції , що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про зміну відсоткової ставки є помилковими, оскільки позивач повідомив боржника про зміну умов договору у частині відсоткової ставки відповідно до умов кредитного договору, направивши на його адресу письмове повідомлення, про що свідчать матеріали справи.

Крім того, є необґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині відсутності доказів з боку позивача про прийняття рішення про підвищення процентної ставки по кредитному договору.

Відповідно до діючого законодавства , яке діяло на момент укладення договору, дозволялось банкам в односторонньому порядку змінювати умови договору, якщо це було передбачено умовами самого договору(ст..651 ЦК України).

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Листом від 31.12.2008 року боржник повідомлявся, що починаючи з 01.02.2009 року автоматично відсоткова ставка за кредитом складатиме 24,96 % на рік. Відповідачу був наданий строк надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що прийняте банком рішення про підвищення відсоткової ставки за кредитом до 24,96 % на рік ніким не оскаржувалось як і не ставилось питання про зміну або припинення умов договору,а відповідачами тільки зазначалось , що боржник та поручитель не повідомлялись належним чином про такі дії банку, що є порушенням їх прав.

Не погодилась колегія суддів із висновками суду першої інстанції в частині рішення , що договір поруки від 03.07.2008 року, укладений між банком та ОСОБА_3 вважається припиненим,у зв'язку з пропуском строку звернення з вимогою до поручителя.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

03.07.2008 року в забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором кредиту, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, п. 2 цього договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання кредитних зобов'язань за договором в тому ж розмірі, що і боржник.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання осново зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Суд першої інстанції зазначив, що з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Суд першої інстанції зазначив, що пред'явивши 09.01.2009 року до позичальника ОСОБА_2 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, комісії за розрахункове обслуговування та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-125 цс14 від 17.09.2014 року).

Суд першої інстанції зазначив, що як свідчать матеріали справи, після зміни строку виконання основного зобов'язання, банк до суду звернувся 23.09.2011 року, тобто поза межами шестимісячного строку.

З матеріалів справи вбачається , що відповідно до пункту 11 договору поруки від 03.07.2008 року укладеного між Банком та ОСОБА_3. договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до пунктів 12,13 зазначеного договору порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Зміни доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що сторони при укладені договору погодили умови договору та підписали його. Поручитель не ставив питання про зміну умов договору в частині строку припинення договору поруки.

Суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини і дійшов помилкового висновку в частині припинення договору поруки виходячи із приписів частини 4 статті 559 ЦК України

Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що боржник по кредитному договору свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість. Не виконує свої зобов'язання і поручитель відповідно до договору поруки.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 5.5. кредитного договору встановлено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років

Заборгованість, по кредитному договору у розмірі 373441,72 грн.,яка складається із заборгованість за кредитом у розмірі 106504,77 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 95384,44 грн. заборгованості з комісії у розмірі 18975,70 грн.,заборгованості з пені у розмірі 134555,78 грн. фіксованої частини штрафу у розмірі 250,00 грн. процентної складової штрафу у розмірі 17771,03 грн. підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача.

Підстави для зменшення неустойки відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України відсутні.

Крім того стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати понесені позивачем по справі у розмір 1767(одна тисяча сімсот шістдесят сім грн. )75 коп. з кожного, та на користь держави по 755(сімсот п'ятдесят п'ять грн.) 25коп. з кожного у зв'язку з недоплатою судового збору позивачем при зміні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.11.2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 солідарно на користь Публічного акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № KGALGA01580036 від 03.07.2008 року яка складається :

· заборгованість за кредитом у розмірі 106504,77 грн.

· заборгованість за відсотками у розмірі 95384,44 грн.

· заборгованість з комісії у розмірі -18975,70 грн.

· заборгованість з пені у розмірі 134555,78 грн.

· фіксована частина штрафу у розмірі 250,00 грн.

- процентна складова штрафу у розмірі 17771,03 грн.

Всього підлягає стягненню основна заборгованість у розмірі 373441 (триста сімдесят три тисячі чотириста сорок одна грн. ) 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати понесені позивачем по справі в розмірі 1767(одна тисяча сімсот шістдесят сім грн. )75 коп. з кожного, та на користь держави по 755(сімсот п'ятдесят п'ять грн.) 25коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: