Провадження № 22-ц/780/362/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко
Категорія 58 14.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Лащенка В.Д.,

при секретарі: Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради про витребування трудової книжки, стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 5 травня 2008 року працював на посаді начальника сільської пожежної команди с. Петропавлівська Борщагівка. 30 вересня 2014 року написав заяву на звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з низькою заробітною платою. При звільнені йому не повернули трудову книжку. Він неодноразово звертався до керівництва, щодо повернення йому трудової книжки, однак йому відмовляли з посиланням на те, що ним не передані ТМЦ, як матеріально відповідальної особи. 13 жовтня 2014 року було проведено інвентаризацію про що видано відповідні йому акти, однак трудову книжку по теперішній час не видано та не проведено розрахунок по оплаті праці. У зв'язку з цим просив суд зобов'язати відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку і провести розрахунок по оплаті праці при звільнені з роботи.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2014 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки (129 днів) у сумі 6540,30 грн. та видати належно оформлену трудову книжку без запису «за сумісництвом» відповідно до вимог ведення трудових книжок, посилаючись на його незаконність, необ'єктивність порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що роботодавцем не в повному обсязі проведено розрахунки по оплаті праці при звільненні, а саме не сплачена компенсація за невикористану відпустку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений неправомірно, оскільки судом не встановлено фактів порушення відповідачем трудових прав позивача щодо видачі трудової книжки та проведення розрахунку при звільнені з роботи. Позивачем дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки" в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи, а запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника і зазначається в трудовій книжці окремим порядком.

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають працівники, які перебувають у трудових відносинах із підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої ^алежності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Тобто право на відпустку та на грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки мають працівники як за основним місцем роботи, так і ті, що працюють за сумісництвом без обмеження будь-яким строком.

Що стосується працівників підприємств, установ, організацій державної форми власності, то існує певна особливість. Відповідно до п. 6 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого Наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством фінансів України № 43 від 28.06.1993 р., відпустка на роботі за сумісництвом надається одночасно з відпусткою за основним місцем роботи.

Встановлено, що позивач з 24.10.1996 року по 29.08.2008 року працював на постійній основі в ГУ МВС України в Київській області в пожежній охороні (а.с.21).

Розпорядженням №20/1 по виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 27 травня 2008 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника сільської пожежної команди з 05.05.2008 року за сумісництвом (а.с. 19).

Із заяви від 25 вересня 2014 року вбачається, що позивач звернувся до сільського голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради із заявою про звільнення з займаною посади за власним бажанням (а.с.37).

Відповідно до розпорядженням №54 по виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 30 вересня 2008 року ОСОБА_1 з 30.09.2014 року звільнено з посади начальника сільської пожежної команди на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 4).

Відповідно до журналу судового засідання від 07.11.2014 року трудова книжка була видана ОСОБА_1 в судовому засіданні (а.с.61-62).

Відповідно до довідки вих. №1-12/1329 від 06.11.2014 року, розрахункової відомості за вересень 2014 року та відомості розподілу заробітної плати розрахунки по заробітній платі з ОСОБА_1 проведено в повному обсязі включно по вересень місяць.

З копій розпоряджень про відпустку вбачається, що позивач отримував щороку щорічні відпустки в період з 2008 року по 2014рік.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог, оскільки судом не встановлено фактів порушення відповідачем трудових прав позивача щодо видачі трудової книжки та проведення розрахунку при звільнені з роботи. Позивачем дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами.

Доводів апеляційної скарги про те, що відповідачем не сплачена компенсація за невикористану відпустку в розмірі 6540,30 грн. не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки спростовується копіями розпоряджень про відпустку.

Доводів апеляційної скарги про те, що зроблений запис в трудовій книжці «за сумісництвом» не відповідає дійсності не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки вказана вимога має іншу правову природу (відмінну) від заявленої в суді першої інстанції, а судова колегія не може вийти за межі позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: