АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4939/15 Головуючий 1 інстанції - Бобко Т.В.
Справа № 635/8961/14-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія -договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів:Крилової Т.Г., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу про визнання договору іпотеки та додаткового договору іпотеки недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 жовтня 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом, який у подальшому уточнили та остаточно просять визнати договір іпотеки № 3918 від 13 листопада 2008 року та додатковий договір іпотеки № 1 від 13 травня 2009 року, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., недійсними з моменту їх укладення.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що в забезпечення зобов'язань за договором позики від 13 листопада 2008 року ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_2. Позивачі та відповідач ОСОБА_5 проживають разом однією сім'єю в вищезазначеному будинку, крім того з ними проживають та зареєстровані двоє неповнолітніх онуків ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1, а також без реєстрації проживає дружина позивача ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_8 проживали однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу з 1996 року за адресою: АДРЕСА_3, а з 21.02. 2003 року за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена обставина встановлена рішенням Харківського районного суду від 17 грудня 2013 року.

Спірне домоволодіння та земельна ділянка були придбані позивачами та відповідачем ОСОБА_5 за спільні кошти, які вони отримали від продажу належних їм на праві власності квартир АДРЕСА_3, однак право власності було оформлено тільки на відповідача ОСОБА_5 Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано за кожним право власності на 1/3 частину спірних житлового будинку та земельної ділянки. Вказане рішення скасовано апеляційним судом Харківської області від 28 липня 2015 року та відмовлено в задолволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки.

В зв'язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи, що розпорядження майном, яке знаходиться у спільній частковій власності, здійснюється тільки за згодою всіх співвласників, яка у даному випадку повинна бути оформлена письмово та нотаріально посвідчена, вважають, що відповідач ОСОБА_5 не мала права передавати спірні житловий будинок та земельну ділянку в іпотеку відповідачу ОСОБА_6 без письмової згоди співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Такої згоди на укладення як договору іпотеки від 13 листопада 2008 року, так і додаткового договору іпотеки позивачі не надавали. Таким чином, позивачі вважають, що спірний договор іпотеки та додатковий договір іпотеки укладені з порушенням вимог ст.578 ЦК України та ч. 2 ст.6 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання їх недійсними.

Про укладення його дружиною договорів іпотеки належного їм майна він дізнався лише після отримання в 2011 році копії позовної заяви про виселення, а самі спірні договори побачив лише в 2013 ропі в матеріалах судової справи.

У судове засідання представником відповідача ОСОБА_9 надане клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. В обгрунтування зазначеного клопотання представник відповідача посилається на те, що позивачі, враховуючи положення сг.257 ЦК України, мали право пред'явити позов про визнання договору іпотеки недійсним не пізніше 13 листопада 2011 року, оскільки зазначений договір був укладений 13 листопада 2008 року, а позов про визнання недійсним додаткового договору іпотеки №1 - 13 травня 2012 року, оскільки він був укладений 13 травня 2009 року, натомість позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише 03 жовтня 2014 року, тобто після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності для пред'явлення вимог про визнання договору іпотеки та додаткового договору іпотеки недійсними. При цьому зважаючи на твердження позивача щодо спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_8, представник відповідача робить висновок про те, що позивач був обізнаний про факт укладення оспорюваних договорів з моменту їх підписання та нотаріального посвідчення.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні вказаного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 .

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вказують на те, що що відповідальність наступає лише при наявності вини особи, а в данному випадку позивачі ніяким чином не можуть мати відношення до вчинків матері. В той же час на утриманні ОСОБА_4 знаходяться двоє малолітніх дітей. А постійним місцем проживання дітей завжди являється постійне місце проживання їх батьків. І на момент навіть укладення в 2009 році додаткового договору до договору іпотеки, одна дитина вже народилась і жила в будинку разом з матір'ю и батьком. А в цей час бабуся ОСОБА_5 укладала додатковий договір іпотеки, в той час як інтереси дитини також не враховувались. Посилаються на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_3, позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_10та їх представники повторно без поважних причин не з»явилися у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином..

ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_12 звернулися з заявами про зупинення провадження у справі в зв»язку з хворобою ОСОБА_3 Ухвалою апеляційного суду від 01 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви про зупинення провадження у справі так як справ знаходитья на розгляду тривалий час-з 12 червня 2015 року, розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі і у зв»язку з хваоробою ОСОБА_3

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи, що справа тривалий час знаходиться у провадженні суду, сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, повістки про розгляд справи отримали, але без поважних причин не з»явилися у судове засідання, судова колегія знаходить можливим з метою запобігання порушення строків розгляду справ за апеляційними скаргами на рішення суду першої інстанції розглянути справу у відсутності нез»явившися учасників процесу.

Вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки та додаткового договору іпотеки недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні спірних договору іпотеки та додаткового договору іпотеки сторонами були дотримані загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме встановлені ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України. Ці правочини не суперечать нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочини вчинено у письмовій формі та нотаріально посвідчені. Не встановлено обставин, які б свідчили про те, що особи, які їх вчиняли, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, а також що правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовленими ними.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, вимогам закону та зібраним у справі доказам.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрований в реєстрі за №3921, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 13 листопада 2008 року зареєстрованим в реєстрі за №3918. ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними будівлями НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 346,40 кв.м.. житловою площею 131.40 кв.м. та земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд. Вартість зазначеного майна сторони оцінили у 500000гривень.

Крім того, 13 травня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений додатковий договір №1 до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 13 листопада 2008 року за реєстровим №3920, відповідно до умов якого п.п. 1. 2. 7 та 18 договору іпотеки викладені у новій редакції, в зв'язку з укладенням додаткового договору №1 до договору позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 13 травня 2009 року за реєстровим №1842.

Вищевказаний жилий будинок з надвірними будівлями на момент укладення договорів позики та іпотеки належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 15 жовтня 2002 року, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. за реєстровим номером 2905. Договір зареєстрований у Харківському міжміському БТІ, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_3 від 16 квітня 2003 року, реєстраційний номер 724019.

Зазначена земельна ділянка площею 0,12 га кадастровий номер НОМЕР_2, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належала на момент укладення договорів позики та іпотеки ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності па земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 28 травня 2003 року Харківським районним відділом земельних ресурсів Харківської області, акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №200.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 1966 року по 01 березня 1994 року, шлюб припинено в Дзержинському районному відділі РАГС м.Харкова. актовий запис № 194. про що маються відмітки в паспорті ОСОБА_5

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2013 року, встановлений факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 01 січня 1996 року по 21 березня 2003 року за адресою: АДРЕСА_3. а з 21 березня 2003 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили.

Згідно довідки №12511 від 15 вересня 2004 року, виданої Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що також підтверджується довідкою Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області №3220 від 07 листопада 2013 року, з якої також вбачається, що зазначені особи проживають в спірному будинку з моменту його купівлі.

Згідно довідки № 1648 від 19 вересня 2014 року, виданої Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області в вищезазначеному будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та неповнолітні ОСОБА_16. ОСОБА_17

Посилання апелянта, що відповідач ОСОБА_5 не мала права передавати спірні житловий будинок та земельну ділянку в іпотеку відповідачу ОСОБА_6 без письмової згоди співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 безпідставні.

Як вбачається з письмових пояснень приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В.А., а також наданих нею письмових доказів, для посвідчення договору іпотеки 13 листопада 2008 року ОСОБА_5 були надані у тому числі правовстановлюючі документи на заставне майно (житловий будинок га земельну ділянку розташовані за адресою: АДРЕСА_1), згідно яких єдиним власником такого майна є ОСОБА_5, паспорт ОСОБА_5 з відміткою про розірвання шлюбу 01 березня 1994 року, письмова заява ОСОБА_5 про відсутність прав власності та прав користування малолітніх, неповнолітніх дітей на житловий будинок з надвірними спорудами, письмова заява ОСОБА_5 про те, що на момент придбання спірного житлового будинку вона в зареєстрованому шлюбі або в будь-яких інших шлюбних відносинах не перебувала та на момент укладення договору не перебуває.

Аналогічні документи та заяви були надані ОСОБА_5 приватному нотаріусу 13 травня 2009 року і для посвідчення додаткового договору № 1 до вищезазначеного договору іпотеки від 13 листопада 2008 року.

Щодо наданої нотаріусу довідки з місця проживання № 2427 від 13 листопада 2008 року, виданої виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради, згідно змісту якої разом з ОСОБА_5 зареєстрований та проживає її чоловік ОСОБА_3, на яку посилаються позивачі в обгрунтування позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» (який був чинний на момент укладення спірних договорів іпотеки), факт реєстрації акта громадянського стану підтверджується відповідними свідоцтвами, у тому числі про одруження. Паспорт ОСОБА_5 мав відмітку про розірвання шлюбу із зазначенням номеру актового запису. Таким чином, довідка з місця проживання не є належним документом, який має підтверджувати факт перебування особи у шлюбі. Свідоцтва про одруження ОСОБА_5 нотаріусу надано не було, крім того сама ОСОБА_5 у своїй письмовій заяві повідомляє про відсутність зареєстрованого шлюбу або будь-яких інших шлюбних відносин на момент придбання у власність житлового будинку та земельної ділянки.

Факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 01 січня 1996 року був встановлений рішенням суду від 17 грудня 2013 року, тобто вже після укладення спірних договорів від 13 листопада 2008 року та 13 травня 2009 року.

Крім того, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року правовий статус житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, визначений як спільна сумісна власність ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі придбання цього майна за спільні кошти, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя. При цьому, зазначене рішення суду про визнання права власності на спірне майно ухвалено після укладення договору іпотеки 13 листопада 2008 року та додаткового договору іпотеки 13 травня 2009 року, тобто право власності сторін на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, виникло після набранням рішенням законної сили - 27 лютого 2015 року.

Посилання апелянта, що нотаріус при посвідченнні договору іпотеки та додаткового договору не врахував інтереси неповнолітніх дітей, які проживають в будинку також безпідставні. З письмової заяви ОСОБА_5, наданої нотаріусу вбачається, що остання зазначила про відсутність прав власності та прав користування малолітніх, неповнолітніх дітей на житловий будинок з надвірними спорудами.

Зазначене свідчить, що у приватного нотаріуса не було підстав для отримання письмової згоди на момент укладення спірних договрів будь-яких осіб, у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ст. 215 ЦК України нередбачас підставами для визнання правочину недійсним недодержання вимог, які є необхідними для чинності правочину, саме в момент вчинення правочину стороною.

При укладенні договору іпотеки та додаткового договору іпотеки сторонами були дотримані загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме встановлені ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України. Ці правочини не суперечать нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочини вчинено у письмовій формі та нотаріально посвідчені. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що особи, які їх вчиняли, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, а також що правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовленими ними.

Рішенням Харківського районного су'ду Харківської обласні від 05 вересня 2013 року, з ОСОБА_5 па користь ОСОБА_6 стягнуто суму боргу у розмірі 639 312 гривень 11 копійок (еквівалент 79984 доларів США за курсом НБУ на 05.09.2013 року), а також суму нарахованих штрафів у розмірі 1 830 000 гривень та суму судового збору у розмірі 3219 гривень. Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2013 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року змінено, скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення штрафу у розмірі 1 830 000 гривень та відмовлено в задоволенні позову в цій частині, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуті проценти за користування позикою за договором позики від 13 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року за період з 27 грудня 2012 року по 26 травня 2014 року в розмірі 86199 гривень 75 копійок та три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 13 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року за період з 27 грудня 2012 року по 26 травня 2014 року в розмірі 36319 гривень 50 копійок, а також витрати по оплаті судового збору у сумі 160 гривень 77 копійок.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договору іпотеки № 3918 від 13 листопада 2008 року та додаткового договору іпотеки № 1 від 13 травня 2009 року є необгрунтованими та безпідставними та відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: