АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6585/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1353/К/15 Суддя Шестакова З.С.
Категорія - 55 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради, виконавчого комітету Нікопольської міської ради про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 151-153 ЦПК України подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та рахунки, які належить відповідачам у справі Комунального підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради та виконавчого комітету Нікопольської міської ради на суму 77451,63 грн., в рамках цивільного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до КП «Видавничий центр» Нікопольської міської ради, виконавчого комітету Нікопольської міської ради про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову скасувати, з тих підстав, що зазначена ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Так, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не взяв до уваги, що причиною забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та рахунки, які належить відповідачам у справі, є необхідність у запобіганні можливої ліквідації підприємства відповідача КП «Видавничий центр» Нікопольської міської ради та існуванням загрози неотриманням позивачем грошових коштів, у разі задоволення заявленого ним позову. Крім того, суд постановляючи ухвалу розглянув питання лише в частині рахунків та майна КП «Видавничий центр» Нікопольської міської ради не вирішивши при цьому ті ж самі питання але по другому відповідачу виконавчому комітету Нікопольської міської ради.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах позовних вимог, заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно та рахунки, які належить відповідачам у справі Комунального підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради та виконавчого комітету Нікопольської міської ради на суму 77451,63 грн., суд першої інстанції керувався ч.1 ст. 152 ЦПК України та виходив із того, що вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може перешкоджати діяльності підприємства та призвести до незворотних наслідків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно вимог ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1/ накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб;

2/ забороною вчиняти певні дії;

3/ встановленням обовязку вчинити певні дії та інші.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Як розяснено у п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів, наприклад обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, врахував вищевказані норми закону та розяснення до них, вірно відмовивши ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, а саме заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на майно та рахунки відповідача КП «Видавничий центр» Нікопольської міської ради, яке є унітарним підприємством, утвореним на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м.Нікополя, а отже забезпечення позову у обраний позивачем спосіб може призвести до зупинення діяльності підприємства, а також порушити права інших осіб, зокрема працівників.

Колегія суддів вважає, що заявником не наведено переконливих доказів того, що невжиття заходів про забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Посилання позивача на те, що підприємство відповідача ліквідується, колегією суддів оцінюється як припущення, оскільки жодного підтвердження вказаному, позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, в частині не вирішення судом питання по другому відповідачу, колегія суддів враховує наявну в матеріалах справи довідку, про те, що представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 у судовому засіданні 28.05.2015 року при розгляді цивільної справи КП «Видавничий центр» Нікопольської міської ради, виконавчого комітету Нікопольської міської ради про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, відмовився від розгляду заяви від 12.02.2015 року про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно та рахунки виконавчого комітету Нікопольської міської ради. /а.с. 15/

Судом першої інстанції, правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: