Справа № 199/4238/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 грудня 2014 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Грицай А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до свого рідного брата ОСОБА_2 про усунення його від права на спадкування за законом після їх спільного рідного брата ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. За життя він склав заповіт, яким належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповідав своєму племіннику, а сину відповідача, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказану квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 18.05.2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду від 30.10.2013 року, заповіт від імені ОСОБА_3, складений та посвідчений 17.07.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, був визнаний недійсним.

Після складання вказаного заповіту відповідач забрав та утримував у себе паспорт ОСОБА_3 та усі правовстановлюючі документи на квартиру, що перешкоджало спадкодавцю скасувати заповіт, внести до нього певні зміни чи скласти новий.

Окрім цього, за життя ОСОБА_3 неодноразово розповідав рідним та знайомим про те, що його рідний брат - відповідач по справі ОСОБА_2 приносив йому не тільки продукти харчування, а й спирті напої, окрім цього, сплачував за нього борги в місцях їх придбання.

Незважаючи на те, що покійний брат за життя страждав на психічне захворювання та мав схильність до зловживання спиртних напоїв, відповідач всіляко сприяв його «споюванню», що в свою чергу перешкоджало спадкодавцю скласти новий заповіт.

Здійснивши усі необхідні дії стосовно складання заповіту на свого неповнолітнього сина, та приховавши від нотаріуса відомості про існування інших спадкоємців, відповідач намагався якомога швидше отримати у спадок квартиру без відома позивача, не повідомивши його навіть про смерть брата.

З посиланням на вимоги ч.2 ст.1224 ЦК України позивач просив суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, як «негідного спадкоємця», після їхнього брата ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував та звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення його від права на спадкування за законом після брата ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свій позов обґрунтовував тим, що спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, яку за заповітом повинен був успадкувати його неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 18.05.2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду від 30.10.2013 року, вищевказаний заповіт був визнаний недійсним.

У зв'язку з цим право на спадкування за законом набули рідні брати спадкодавця: позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, відповідач за зустрічним ОСОБА_1 та їх брат ОСОБА_6.

Заяву про прийняття спадщини за законом у встановлений законом строк подав лише ОСОБА_1, а також рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2014 року було визначено додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2, третій спадкоємець ОСОБА_4 спадщину не приймав та до нотаріальної контори із відповідною заявою не звертався.

Позивач зазначає, що родинні стосунки між братами та ОСОБА_1 припинилися іще до смерті їх матері. Будучи старшим братом, він не цікавився життям молодших братів, не допомагав їм.

Після смерті батьків їх брат ОСОБА_3 залишився проживати у їхній квартирі та, будучи хворою людиною, неодноразово звертався до свого старшого брата ОСОБА_1 за різного роду допомогою, в тому числі матеріальною, однак останній постійно глузував з нього та відмовляв.

Маючи схильність до зловживання алкогольними напоями, померлий ОСОБА_3 за життя не міг працевлаштуватися та його пенсії не вистачало на гідне життя. Незважаючи на це, ОСОБА_1 не надавав йому ніякої допомоги та навпаки, взявши кредит у банку, вказав його поручителем, поклавши тим самим на нього додаткові зобов'язання матеріального характеру.

Останні роки ОСОБА_1 взагалі не цікавився життям брата ОСОБА_3, не допомагав йому ані грошима, ані продуктами харчування та ліками, не привітав з днем народження чи іншими святами, не сплачував комунальні послуги за квартиру тощо.

З посиланням на вимоги ч.5 ст.1224 ЦК України позивач просив суд усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після брата ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 первісний позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечували, посилаючись на його неправдивість та безпідставність.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 зустрічний позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним у даній позовній заяві. Проти первісного позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи та цивільних справ №199/7050/13-ц, №199/11576/13-ц, копію спадкової справи, яка знаходиться в матеріалах вказаних справ, суд вважає як в задоволенні первісного, так зустрічного позовів відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.06.2004 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міського ради згідно з розпорядженням №4/148-01 від 04.06.2004 року, належала квартира АДРЕСА_1.

За життя він склав розпорядження, яким належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповідав своєму племіннику, а сину відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний заповіт був посвідчений 17.07.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1.

20.08.2010 року ОСОБА_1 подав до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті брата ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як свідчать матеріали спадкової справи, ОСОБА_2, діючи в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, подав до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не було видано, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 18.05.2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду від 30.10.2013 року, заповіт від імені ОСОБА_3, складений та посвідчений 17.07.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, був визнаний недійсним, оскільки згідно з Актом №13 амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи від 18.04.2013 року, померлий ОСОБА_3 станом на 17.07.2008 року (день складання заповіту) за своїм психічним станом не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2014 року ОСОБА_2 було визначено додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті брата ОСОБА_3.

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в рівних частках прийняли його рідні брати - сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до ч.2 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Як вбачається з особистих показань сторін та свідків, ОСОБА_3 проживав у квартирі за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Котляревського, 7/22, яка залишилася йому після смерті батьків, та згодом була ним приватизована. Будучи інвалідом 2 групи, він отримував пенсію, останні декілька років не працював, проживав разом зі співмешканкою та періодично зловживав спиртними напоями.

17.07.2008 року він склав заповіт на племінника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак згідно з Актом №13 амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи від 18.04.2013 року, померлий ОСОБА_3 станом на 17.07.2008 року за своїм психічним станом не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на умисне перешкоджання спадкодавцеві з боку ОСОБА_2 скласти новий заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт від 17.07.2008 року, є безпідставними, оскільки будь-які вищевказані дії та процесуальні документи також були б визнані недійсними, так як складені особою, яка за своїм психічним станом не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Окрім цього, в судовому засіданні не встановлено факту перешкоджання, створення несприятливих умов чи здійснення інших дій ОСОБА_2, направлених на неможливість ОСОБА_3 скласти новий заповіт, внести зміни чи скасувати попередній.

Обставин, які б свідчили про намір чи намагання спадкодавця вчинити такі дії, судом встановлено не було, доказів цьому також не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від спадкування на підставі ч.2 ст.1224 ЦК України, відсутні.

Так, згідно з вимогами ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Ч.3 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає, що під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Актом №13 амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи від 18.04.2013 року, померлий ОСОБА_3 станом на 17.07.2008 року за своїм психічним станом не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, однак у судовому порядку він недієздатним визнаний не був. Незважаючи на психічне захворювання та інвалідність, він не перебував у безпорадному стані, самостійно забезпечував умови свого життя, не потребував стороннього догляду та піклування, проживав зі співмешканкою, зловживав спиртними напоями, вів незалежний від братів спосіб життя. Доказів стосовно потреби ним у допомозі особисто від брата ОСОБА_1, звернення за такою допомогою та через її відсутність перебування його у край тяжкому матеріальному чи фізичному стані, в ході розгляду справи встановлено не було, доказів цьому не надано.

Таким чином, на думку суду, підстави для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України, також відсутні.

Показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не спростовують висновків суду та підтверджують вищевказані обставини.

Витрати по справі суд вважає віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 210-215 ЦПК України, ст.1224 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом, - відмовити.

ОСОБА_2 в зустрічному позові до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: