УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Пікуль А.А., Слободянюк С.В.

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивачі звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування боргу у сумі 69 967, 50 грн. - ОСОБА_1 та 54 176, 33 грн. - ОСОБА_2

Позовні вимоги обгрунтували тим, що 12.10.2008 на автодорозі Обухів-Київ сталася ДТП за участю автомобіля марки «Хюндай Акцент», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, водієм якого був ОСОБА_1

Внаслідок вказаної ДТП позивачам завдано тяжких тілесних ушкоджень, автомобіль НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керувати транспортним засобом. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом іспитового терміну - 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачів 9 055 грн. в якості відшкодування заподіяних матеріальних збитків, а також стягнуто з ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 - 8 000 грн., на користь ОСОБА_1 - 3 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2011 у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 до на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 17 825 грн. 41 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Вказували, що зазначені вище судові рішення виконані не були, у зв'язку з чим позивачі звертались до виконавчої служби з проханням накласти арешт на автомобіль боржника, однак дані дії проведені не були.

Крім того, позивачам стало відомо, що ОСОБА_3 самостійно з вересня 2013 року по січень 2014 року щомісяця перераховував кожному з позивачів по 300 грн., разом з тим заборгованість в повному обсязі погашена не була.

Справа № 752/3169/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11260/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фролов М.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
У зв'язку з цим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили стягнути з відповідача на користь кожного з них борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 69 967, 50 грн. та 54 176, 33 грн. відповідно.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.07.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили оскаржуване рішення змінити та ухвалити рішення про стягнення ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8014 грн. 50 коп., на користь ОСОБА_2 - 528 грн. 00 коп. в якості залишку невиплаченої суми, яка була присуджена до стягнення.

Свої доводи обґрунтували тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини справи.

Вказували, що як вбачається з наданих відповідачем фіскальних чеків, останній здійснив виплату позивачам у розмірі 12 000 грн. кожному, що не відповідає сумам, які були присуджені до стягнення, а саме: на користь ОСОБА_1 -17 527 грн., на користь ОСОБА_2 - 12 528 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення апелянта, дослідивши письмові докази по справі та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, вироком Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керувати транспортним засобом. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом іспитового терміну - 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачів 9 055 грн. в якості відшкодування заподіяних матеріальних збитків, а також стягнуто з ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 - 8 000 грн., на користь ОСОБА_1 - 3 000 грн. (а.с. 4-6).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2011 у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 до на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 17 825 грн. 41 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_2 після отримання відшкодування повернути ОСОБА_3 деталі автомобіля, що не підлягали ремонту. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 7-10).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2012 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2011 в частині стягнення майнової шкоди з ОСОБА_3 і розподілу судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 2 487 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 11-14).

Постановами головного державного виконавця ВДВС Обухівського МУЮ Борискевича А.І. від 31.12.2009 у виконавчому провадженні № 14354393 та № 14354691 було повернуто виконавчі листи № 1-133-09 від 03.08.2009 про стягнення із боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальних та моральних збитків у розмірі 17527грн., та на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 12528 грн. (а.с. 52, 53).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Обухівського МУЮ Борискевича А.І. від 31.03.2015 було закінчено виконавче провадження № 45860204 з виконання виконавчого листа № 2-469/11, виданого 15.02.2013 Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 2 487, 50 грн. у зв'язку з виконанням судового рішення(а.с. 51).

Як вбачається з матеріалів справи, вказані вище постанови не оскаржувалися стягувачами у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Присудження вироком Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009 стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 є мірою відповідальності останнього перед позивачами за завдану шкоду. Та обставина, що боржник не виплатив в повному обсязі суму, яка була встановлена до стягнення вищевказаним вироком суду, не є підставою для повторного присудження до стягнення зазначених у ньому коштів.

Посилання апелянтів на ст. 1187 ЦК України як на підставу заявлених вимог також не може бути прийняте до уваги, оскільки наявність підстав для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, була предметом судового дослідження при розгляді цивільної справи № 2-469/11 Голосіївським районним судом м. Києва та Апеляційним судом м. Києва. Судове рішення у даній справі було виконане в повному обсязі.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегі суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: А.А. Пікуль

С.В. Слободянюк