РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/19759/14-ц

пр. № 2/759/1237/15

03 червня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Ніколенку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.08.2012р. по 11.11.2014р. перебували в зареєстрованому шлюбі.

22.07.2014р. між ОСОБА_2 та ЗАТ «Українська Будівельна компанія» було укладено договір №4-13-124 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, предметом якого є майнові права на незавершений будівництвом об'єкт нерухомості, а саме майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, за ціною продажу майнового права в 373200 грн.

Станом на день розірвання шлюбу покупцем було сплачено за вказаним договором 279000 грн., на що вказують банківські виписки.

ОСОБА_1, вважаючи, що кошти, сплачені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, є спільним сумісним майном подружжя, в листопаді 2014 року заявив позов до колишньої дружини, за яким просив в порядку поділу стягнути з відповідача на свою користь 150000 грн. компенсації за відступлення майнових прав на квартиру, та визнати за відповідачем майнові права в цілому.

Проте, під час розгляду справи було встановлено, що 13 листопада 2014 року ОСОБА_2 відступила право вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру ОСОБА_3, в цілому, про що до договору були внесені відповідні зміни (див. додаткову угоду №2 від 13.11.2014р.)

У зв'язку з цим, на задоволення клопотання позивача, до участі у справі в якості співвідповідача була притягнута ОСОБА_3

Крім того, позивачем змінено вимоги за позовом. За заявою про уточнення позову, ОСОБА_1 просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право приватної власності на ? майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_4 подав через канцелярію суду заяву, згідно з якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в суд не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення.

Дослідивши надані докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову за таких підстав.

Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Пленум ВС України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Під майновими правами, відповідно до ст. 3 Закону України, «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», слід розуміти будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За відсутності заперечень до позову, суд, виходячи з наведеного, вважає, що договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, було укладено ОСОБА_5 в інтересах сім'ї, а тому права та зобов'язання за даним договором виникли рівною мірою як у неї так і у ОСОБА_1

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При цьому, суд виходить із рівності прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, що передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Оскільки, згідно з п.1.5 договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, майнові права на квартиру переходять тільки після сплати ціни продажу, а така ціна ще не сплачена, то суд вважає, що за обставин справи, предметом поділу є право вимоги за даним договором, що встановлене п. 3.1.2 договору.

На це ж вказує і той факт, що ОСОБА_5 уступила таке право ОСОБА_3

Ч.2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Розірвання шлюбу, як це встановлено в ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 не надавав свою згоду на відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, суд виходячи з наведеного визнає, що відповідна угода укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечить закону, а тому такий правочин на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, слід визнати нікчемним, тобто таким, що не створює будь-яких правових наслідків.

З аналізу наведених фактів та відповідних їм правовідносин, як кожного окремо так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що для врегулювання спору по суті, необхідно і достатньо визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право вимоги на ? частку майнових прав, передбачених договором №4-13-124 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що укладений 22.07.2014р. між ОСОБА_2 та ЗАТ «Українська Будівельна компанія».

За такого рішення, з урахуванням того, що предмет поділу є майно подружжя, обов'язок понести судові витрати у справі, суд покладає на відповідача ОСОБА_2, в порядку та на підставі ст.88 ЦПК України.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право вимоги на 1/2 частку майнових прав, передбачених договором №4-13-124 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що укладений 22.07.2014р. між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Українська Будівельна компанія», в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1516 (одна тисяча п'ятсот шістнадцять) 80 коп. на відшкодування судових витрат у справі.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Сенько М.Ф.