Справа № 199/9671/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що 23 липня 2013 року був укладений договір дарування між відповідачами, предметом якого є приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, літ. А-12 на першому поверсі нежитлове приміщення № 100. Позивач на підтвердження своїх вимог зазначив, що 01 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № DNU0GK00000586, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 у строкове платне користування кредит у розмірі 42530 доларів США. В якості забезпечення зобов'язань передбачених кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 були укладені договори іпотеки та договір поруки № DNU0GK00000586 від 01 серпня 2005 року. Договором поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 12 грудня 2005 року банком позивачу була пред'явлена вимога про виконання обов'язку солідарного боржника. 22 березня 2006 року позивач погасив кредитну заборгованість в розмірі 40923,59 доларів США, у зв'язку з чим банк передав позивачу оригінали правовстановлюючих документів на заставлене майно. 20.12.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення по справі за його позовом до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого з ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNU0GK00000586 від 01 серпня 2005 року в розмірі 1788857,30 грн. Бабушкінським ВДВС на підставі вказаного рішення проводилось звернення на предмет іпотеки, іпотекодержателем є позивач. У подальшому, під час виконавчого провадження щодо реалізації майна та виконання судового рішення ОСОБА_3, не бажаючи сплачувати заборгованість, усвідомлюючи, що дане приміщення є предметом примусового виконання судового рішення, навмисно вчинила дії, направлені на подальше відчуження майна, та 23.07.2013 року уклала договір дарування на користь своєї доньки ОСОБА_2, що унеможливлює виконання рішення суду. Вважає, що вказаний договір є фіктивним. У зв'язку з чим просить визнати суд вказаний договір дарування недійсним.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позову.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що дійсно був укладений між відповідачами договір дарування, предметом якого є нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, літ. А-12 на першому поверсі нежитлове приміщення № 100. Після чого ОСОБА_2 переоформила на своє ім'я правовстановлюючі документи на вказане приміщення, яке на теперішній час є перукарнею, яка функціонує на теперішній час. Договір є дійсним, подароване нерухоме майно під арештом чи в іпотеці не знаходилось. Просив у позові відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 липня 2013 року був укладений договір дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, предметом якого є нежиле приміщення за номером 100 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Однак, як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 дійсно фактично користується подарованим їй нежитловим приміщенням, що підтверджується договором № 50-43 від 19.08.2013 року про надання послуг щодо утримання споруд та прибудинкових територій, договором № 576/02/13 від 20.08.2013 року про надання теплової енергії у вигляді гарячої води, договором № 9052 від 9052 від 20.08.2013 року про надання послуг з охорони, договором № 3897 по плановому технічному обслуговуванню та цілодобовому нагляду за встановлення пожежної автоматики об'єкту від 20.08.2013 року, договором № 811583/13 від 01.09.2013 року про надання телекомунікаційних послуг, договором № 210 від 02.09.2013 року про вивіз твердих побутових відходів, договором про надання електричної енергії № 063692 від 09.09.2013 року, договором № 12690 від 30.09.2013 року про надання послуг з водопостачання та водовідведення, договором № 210 від 02.01.2014 року про вивіз твердих побутових відходів, договором № 627 від 09.01.2014 року про дератизацію.

Крім того, зазначене подароване нерухоме майно під час укладення спірного договору під арештом чи заставою не знаходилось, а наявність боргових зобов'язань відповідача ОСОБА_3 перед позивачем, які встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2011 року, не є підставою для неможливості здійснення відповідачем ОСОБА_3 свого права власності згідно вимог ст. 319 ЦК України. Також, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів тому, що виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3за вищевказаним рішенням суду можливе тільки за рахунок нерухомого майна, яке подароване за оспорюваним правочином, як і доказів невиконання рішення суду.

Таким чином, суд вважає, що позивачем суду не підтверджені належними та допустимими доказами його доводи щодо фіктивності спірного правочину, а також тому, що спірний правочин порушує його законні права та інтереси, тому договір дарування від 23 липня 2013 року приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, літ. А-12 на першому поверсі нежитлового приміщення № 100, визнанню недійсним не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 225 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,- відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко