Провадження № 2/712/216/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Євтушенка П.М.

при секретарі Шевченко О. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюче підприємство» «Митниця» про стягнення зарплати,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 26. 10. 2015 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюче підприємство» «Митниця» про стягнення зарплати, посилаючись на те, що він працював у відповідача на посаді майстра аварійної служби, з 01. 06. 2012 року по 12. 12. 2014 року.

При працевлаштуванні на роботу до відповідача між ними було узгоджено рівень окладу в розмірі 3200 грн., але в жовтні чи листопаді 2013 року, розмір його окладу був змінений в бік зменшення і встановлений на рівні 2500 грн. Не зважаючи на те, що він категорично заперечував, щодо таких змін в оплаті праці, відповідачем в односторонньому порядку було зменшено розмір його заробітної плати. Жодні документи, що стосуються зменшення окладу: накази та попередження, він не отримував і не підписував. У звязку з цим був змушений звернутись з даним позовом до суду.

Просив суд, зобовязати відповідача перерахувати йому заробітну плату на основі окладу розміром 3200 грн., визначити та стягнути з відповідача, різницю, від раніше нарахованої заробітної плати, на основі окладу в розмірі 2500 грн., за період з 01. 10. 2013 року по 12. 12. 2014 року, стягнути збитки на різницю недоплаченої заробітної плати, визначену судом, з урахуванням індексу інфляції та стягнути збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 6533 грн., за період з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, з 01. 06. 2012 року по 12. 12. 2014 року позивач працював у відповідача на посаді майстра, що підтверджується копією трудової книжки.

В позовній заяві позивач посилається, що при працевлаштуванні на роботу до відповідача між ними був узгоджений рівень його окладу, а саме в розмірі 3200 грн., про те в жовтні чи в листопаді 2013 року він дізнався, що розмір його окладу був змінений в бік зменшення та втановлений на рівні 2500 грн.

В подальшому наказом від 12. 12. 2014 року за № 137-к позивача переведено на роботу до КП СУБ «Митниця» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо ), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст.1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору.

Статтею 29 ЗУ «Про оплату праці» визначено, що при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Згідно ст. 96 КЗпП України форми, системи і розміри оплат працівників встановлюються підприємствами самостійно в колективному договорі.

Конкретні розміри тарифних ставок та окладів визначаються колективним договором в межах наявних коштів на оплату праці, але не нижче встановленого державою мінімальною розміру заробітної плати (ст. 97 КЗпП).

Також, відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а якщо працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

З розяснень п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП Українив в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в п.12 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24. 12. 1999, № 13 з метою поліпшення розгляду справ даної категорії та роз'яснення питань, що виникли в судах, висловив наступну правову позицію, що судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором.

Однак, в будь-якому випадку, незалежно від правової форми, в якій проводиться зміна умов оплати праці в бік погіршення, у власника виникає обов'язок повідомити працівника про зміну істотних умов праці за два місяці до введення таких змін та працівник повинен бути повідомлений про зміни в бік погіршення умов оплати праці, відповідно до яких раніше здійснювалась оплата його праці.

Суд враховує, що чинним законодавством України не встановлено форми повідомлення працівника про зміну умов оплати праці в бік погіршення, однак у випадку виникнення спору, власник повинен довести, що ним було виконано обов'язок щодо повідомлення саме працівника щодо якого виник спір в двох місячний термін. Тобто, у випадку повідомлення працівників про зміну умов оплати праці в бік погіршення не персоніфікованим способом, власник повинен надати докази того, що відповідна інформація була отримана кожним працівником

При цьому, суд не приймає у ваги, посилання позивача в позовній заяві на те, зміни умов праці, а саме: сума посадового окладу, яка змінилась у бік зменшення в період з жовтня-листопада 2013 року, адже документально не підтверджено про звернення ним з заявами до відповідача про порушення його трудових прав в цій частині у встановленому законом порядку, та продовжував працювати та отримувати заробітну плату, тобто фактично погодився на умови оплати праці.

Крім того, відповідно до розрахункових листів, що є в матеріалах справи, у вересні 2014 року позивач пропрацював у відповідача 236 години, в результаті чого посадовий оклад становив 3 352,27 грн., в подальшому у листопаді 2014 року позивач пропрацював 191 години, в результаті його посадовицй оклад становив 2 984 грн. 38 коп.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення

Стаття 12 ЦК Українипередбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбаченийст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу лише на підставі поданих сторонами доказів.

Фактично в судовому засіданні позивач поянив, що йому повідомлялось про зміну окладу, але копій наказів він не отримував.

Таким чином, представлені суду докази свідчать про те, що трудові права позивача не були порушені, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З матеріалів даної справи вбачається, що станом на 28. 01. 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становила 13 778,53 грн., зі слів позивача в судовому засіданні Рішенням Придніпровського райного суду з відповідача стягнуто дану заборгованість в повному обсязі.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В ч. 1 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Зокрема ст. 233 КЗпП України передбачений 1 (одно) місячний строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі та 3 (трьох) місячний строк з приводу інших порушень трудових прав.

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи вище викладене та пояснення позивача в судовому засіданні про порушення на його думку права у зменшенні посадового окладу відбулись в жовтні чи листопаді 2013 року, про те він продовжував працювати у відповідача.

Позовні вимоги про стягнення збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції можуть бути заявлені позивачем повторно, так як позивач не позбавлений можливості отримати копію рішення про стягнення заборгованості, дані про виконання рішення виконавчою службою та належну довіку статуправління про розрахунок завданих збитків. По даним вимогам термін позовної давності не сплив.

Судові витрати по справі суд відносить за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10, 60, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 32, 36, 96, 97 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюче підприємство» «Митниця» про стягнення зарплати - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис ОСОБА_2