АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/499/15 Доповідач - Бершадська Г.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Шевчук Г. М., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, ОСОБА_6., представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання частково недійсним договору дарування кваритири, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що має місце порушення її прав як спадкоємця майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_8, виходячи з того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Тернополі Тернопільської області померла її мати ОСОБА_8. До дня смерті ОСОБА_8 проживала за адресою: АДРЕСА_4. Разом із померлою до дня її смерті постійно проживали вона, її дочка, ОСОБА_1, її чоловік - відповідач ОСОБА_6 та її син - відповідач ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 є її рідна дочка ОСОБА_1, чоловік - ОСОБА_6 та син -ОСОБА_4, які вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки до дня її смерті проживали разом із нею. В лютому 2014 року позивачці ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_6., на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 1 квітня 2005року видано свідоцтво про право власності на спадкову квартиру, яке зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 1 квітня 2005 року за реєстром №49617, а надалі ОСОБА_6 обдарував відповідача ОСОБА_4 спадковою квартирою, згідно договору дарування квартири від 21 лютого 2013 року. Просила визнати спірну квартиру спільним сумісним майном батьків, визнати частково недійсним договір дарування квартири і визнати за нею право власності на 1/6 частину зазначеної квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задоволити її позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначила, що суд безпідставно не взяв до уваги подані нею письмові докази та покази свідків про те, що вона фактично проживала із спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини у спірній квартирі, що доводить прийняття нею спадщини і є підставою для визнання за нею права власності на 1/6 частину квартири

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та пояснила, що в 2003 році важко захворіла її мати, ОСОБА_8. і в грудні 2003 року вона перейшла проживати до батьків, щоб доглядати за матір"ю та надавати медичну допомогу. Взяла вона з собою лише одяг та особисті речі, так як в квартирі все було і будь-яких предметів домашньої обстановки не було необхідності брати. Додому заходила час від часу, щоб приготувати поїсти, її сім"я до цього займала одну кімнату у відомчому гуртожитку. Після смерті матері в цю спірну квартиру перейшли проживати її дочка та чоловік, і так з 2004 року по даний час вони проживають з батьком, втративши кімнату у гуртожитку. В 2014 році їй стало відомо, що батько, ОСОБА_6 в 2005 році оформив на себе право власності на квартиру і у 2013 році подарував її брату, ОСОБА_4 Вважає, що вона прийняла спадщину і має право на 1/6 частину квартири.

Представник апелянта ОСОБА_11 вважає рішення суду незаконним та пояснив, що суд помилково вважав, що постійне місце проживання підтверджується лише місцем реєстрації, однак спадкодавець ОСОБА_8 була громадянкою Російської Федерації і постійно проживала у спірній квартирі до смерті без реєстрації, будучи зареєстрованою в Російській Федерації.Згідно ст. 70 ЗУ "Про міжнародне приватне право", якщо постійним місцем проживання спадкодавця була Російська Федерація, то суду слід було застосовувати норми Російської Федерації, якими регулюються питання про здійснення права на спадкування і визначено порядок прийняття спадщини, а не керуватись нормами законодавства України, які регулюють пов"язані з цим правовідносини. За нормами спадкого права Російської Федерації, вступ протягом 6 місяців в управління спадковим майном свідчить про прийняття спадщини, тобто як було передбачено ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Так як ОСОБА_6 визнав, що через чотири місяці після смерті дружини вся сім"я ОСОБА_1 перейшла проживати до нього і живуть по даний час, то ОСОБА_1 За нормами законодавства Російської Федерації прийняла спадщину. Вважає, що суд не дав належної оцінки показам допитаних судом свідків, один з яких проживає на тій же сходовій клітці, а інший поверхом вище, які підтвердили, що ОСОБА_1 в грудні 2003 року перейшла проживати до батьків, доглядала хвору мати.

ОСОБА_6. апеляційної скарги не визнав та показав, що протягом останніх п"яти років до смерті дружини вони з нею проживали у спірній квартирі. Дружина була громадянкою Російської Федерації і там вони залишили дочці ОСОБА_7 квартиру. Його дружина в 2003 році важко захворіла і дочка ОСОБА_1 заходила та навідувала матір, однак постійно не проживла. Після смерті дружини він запропонував дочці перейти проживати до нього і через чотири місяці після смерті дружини вся її сім"я переїхала проживати у спірну квартиру. В 2013 році він подарував квартиру сину ОСОБА_4

Представник ОСОБА_4 - його дружина ОСОБА_3, вважає рішення суду законним та пояснила, що вона з чоловіком у спірній квартирі проживали і були зареєстровані з 1995 року по 1998 рік, а потім придбали власну квартиру і проживали ще деякий час, поки зробили ремонт. В 2003 році захворіла ОСОБА_8 і ОСОБА_1, як дочка, навідувала її. На постійне проживання сім"я ОСОБА_1 переїхала після смерті ОСОБА_8 і так проживають по даний час у спірній квартирі. ОСОБА_6 та сім"єю ОСОБА_1 склались неприязні відносини і в 2013 році ОСОБА_6 подарував квартиру своєму сину - її чоловіку.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_14 з 1964 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі, сім"я ОСОБА_6 сплатила пайовий внесок за квартиру по АДРЕСА_1 однак не оформила права власності на цю квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8 і після її смерті ОСОБА_6. на підставі рішення Тернопільської міської ради №217 від 10 березня 2005 року отримав 1 квітня 2005 року свідоцтво про право власності на спірну квартиру. В даній квартирі ОСОБА_1 з дочкою зареєструвались лише 10 червня 2005 року.

22 лютого 2013 року ОСОБА_6 уклав договір дарування цієї чотирьохкімнатної квартири на користь свого сина, ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за №258.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира належала ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності та що після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на ? частину цієї квартири за законом, якої ОСОБА_1, як дочка, не прийняла.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного

Відповідно до ст. 22 КпШС та ст. 60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1221, 1261 цього Кодексу до складу спадщини входять всі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_8) з 1964 року по 2004 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є троє дітей. ОСОБА_6. був членом ЖБК у будівництві квартири по АДРЕСА_1 за яку пайовий внесок повністю було сплачено ще задовго до смерті ОСОБА_8, однак до 2005 року правовстановлюючі документи на квартиру не були оформлені.

Враховуючи те, що виникнення права власності на коперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі та не пов"язується із фактом його реєстрації, тому у разі відсутності свідоцтва про право власності квартира у ЖБК є власністю громадян і входить до складу спадщини.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірна квартира була спільним майном подружжя ОСОБА_13 і після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 року відкрилась спадщина за законом на ? частину цієї квартири, спадкоємцями якої були чоловік покійної та її діти: син ОСОБА_15 і дві дочки - позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_7, яка проживає в Російській Федерації.

Згідно пояснень сторін ОСОБА_8 останні роки свого життя, будучи громадянкою Російської Федерації постійно проживала у спірній квартирі по АДРЕСА_1 без реєстрації, тому суд правильно вважав, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Свої висновки про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_8 суд мотивував тим, що ОСОБА_1 не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкоємцем, оскільки у спірній квартирі зареєструвалась лише 10 червня 2005 року.

До такого висновку суд прийшов з порушенням норм матеріального та поцесуального права.

Так, суд не врахував положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України та не дав належної оцінки показам свідків і матеріалам справи.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17, які є сусідами ОСОБА_6 (з однієї площадки та поверхом вище) пояснювали, що ОСОБА_8 тяжко захворіла і в грудні 2003 року в квартиру прийшла проживати її дочка, ОСОБА_1, яка постійно була біля матері, ночувала, а коли вдень йшла на роботу, то просила її, ОСОБА_16, дати укол матері. Після смерті ОСОБА_8 в квартиру прийшли проживати чоловік та дочка ОСОБА_1

Враховуючи джерело проінформованості цих свідків про факти, які ними повідомлялись (осбисто відомі факти) колегія судів приймає до уваги пояснення цих свідків.

За таких обставин колегія суддів вважає доведеним той факт, що з грудня 2003 року ОСОБА_1 постійно проживала у спірній квартирі, проживає в ній по даний час, що свідчить про прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_8

Згідно пояснень сторін між ОСОБА_6 і сім"єю ОСОБА_1 склались неприязні відносини і в лютому 2013 року ОСОБА_6 подарував спірну квартиру сину ОСОБА_4

Колегія суддів критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_18 та відповідача ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 до смерті ОСОБА_8 не проживала у спірній квартирі, тому що свідок ОСОБА_18 проживає у сусідньому будинку та не навідував сім"ю, а з ОСОБА_6 у сім"ї ОСОБА_19 склались неприязні стосунки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач просить визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири по АДРЕСА_1 виходячи з того, що після смерті ОСОБА_8 спадковим майном є ? частина квартири, а спадкоємцями, які прийняли спадщину є батько ОСОБА_6., її брат ОСОБА_4, який зареєстрований у квартирі та вона - дочка, яка постіно проживала в квартирі на день смерті спадкодавця.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_8 прийняла спадщину, а тому договір дарування спірної квартири, укладений 21 лютого 2013 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в частині дарування 1/6 частини цієї квартири слід визнати недійсним та визнати за позивачем право власності на 1/6 частину квартири, що в АДРЕСА_1

Згідно ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню і по справі слід ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.304, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати частково недійсним договір дарування, укладений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 21 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Іваненко О.С., зареєстрований в реєстрі за №258, в частині дарування 1/6 частини квартири АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 355 грн 18 коп. в користь ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 355 грн. 18 коп. в користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська