СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2-п/759/30/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 09.12.2014 року у цивільній справі ун. №759/12869/14-ц (пр. №2/759/4701/14) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 16.11.2010 року в розмірі 95 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 950 грн. Заочне рішення суду відповідач отримав 13.01.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

15.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення суду від 09.12.2014 року, просив призначити справу до розгляду з урахуванням правил підсудності. В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що повідомлення про виклик до суду не отримував, а тому не міг бути присутнім в судовому засіданні. Спір розглядався з порушенням правил підсудності, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки договір позики був укладений 16.11.2010 року, до суду з позовом позивач звернувся 24.07.2014 року, тобто після пропуску строку позовної давності. Договірні відносин між сторонами не виникли, оскільки позивач підписував договір позики, перебуваючи у трудових відносинах з позивачем, заявник здійснював продаж карток для поповнення рахунку, з метою «перестрахування», позивач примушував писати відповідні розписки та договори на ті суми коштів, на які надавалися картки поповнення рахунку.

Представник заявника в судовому засідання підтримав вимоги заяви, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Представник позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України та пункту 30 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об'єктивно перешкоджають явці відповідача до судового засідання. Такі обставини повинні бути підтверджені відповідними доказами. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки до суду.

В силу процесуального законодавства, для скасування заочного рішення необхідно одночасне існування таких обставин: 1) поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення; 2) неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання; 3) аргументи відповідача щодо обставин справи повинні впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Заявник посилається на неналежне повідомлення його про час та місце слухання справи, порушення правил підсудності, пропуск позовної давності, відсутність договірних зобов'язань за договором позики.

Проте суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки відповідач знав про розгляд Святошинським районним судом м. Києва справи про стягнення заборгованості за договором позики, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 66), а тому він міг і повинен був з'явитися до суду, надати свої заперечення та докази. Проте відповідач не добросовісно користувався своїми правами та обов'язками і не з'явився до суду. Справа розглядалася з дотриманням правил альтернативної підсудності, за місцем виконання договору позики від 16.11.2010 року (п. 3 договору, ч. 8 ст. 110 ЦПК України). Вимоги щодо відсутності договірних відносин між сторонами суд не приймає до уваги, оскільки такі пояснення заявника належними і допустимими доказами не підтверджені. Посилання на необхідність застосування наслідків пропуску строку давності є безпідставним, оскільки строки не пропущені, а посилання заявника на дану обставину спростовує його твердження про відсутність договірних відносин між сторонами.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для скасування заочного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 208-209, 231 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 09.12.2014 року у цивільній справі ун. №759/12869/14-ц (пр. №2/759/4701/14) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ