Справа № 349/999/15-ц
Провадження № 2/349/359/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 грудня 2015 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області у складі

головуючого судді Рибія М. Г.,

секретар Мартиновська І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення боргу за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду 14 серпня 2015 року із позовом про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором банківського вкладу (договір - заява № 336235/319/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 міс. в іноземній валюті від 15 січня 2014 року) неповернутого вкладу в розмірі 3697,16 доларів США, процентів на суму вкладу в розмірі 155,65 дол. США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 155,73 дол. США, пені в розмірі 460,28 дол. США.

Відповідно до поданої заяви позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача проценти на суму вкладу в розмірі 155,65 доларів США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 155,65 дол. США, пеню в розмірі 460,28 дол. США.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 січня 2014 року він уклав з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» договір банківського вкладу, за умовами якого банк прийняв від нього 4447,16 дол. США на строк з 15 січня 2014 року до 15 липня 2014 року зі сплатою 7 % річних. Зі спливом встановленого договором строку банк повернув лише частину коштів, зокрема: 21.01.2015 року 300,00 дол. США, 28.01.2015 року 100,00 дол. США, 30.01.2015 року 100,00 дол. США, 09.02.2015 року 100,00 дол. США, 10.02.2015 року 100,00 дол. США, 17.02.2015 року 50,00 дол. США. 05.11.2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодував кошти за вкладом в розмірі 88 900,00 грн., однак не відшкодував проценти на вклад, 3 % річних від простроченої суми, право на стягнення яких він має відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та пеню відповідно до п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яким встановлено відповідальність банку, що обслуговує платника, у разі порушення ним строків виконання доручення на переказ.

Представник позивача, ОСОБА_2, у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з вищенаведених підстав.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Подав до суду письмові заперечення проти позову в яких вказує, що з 17 вересня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому згідно з ч. 5 ст. 36 цього закону вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матерали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Так, 15 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу (договір - заява № 336235/319/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 міс. в іноземній валюті від 15 січня 2014 року), згідно з умовами якого банк зобовязався прийняти вклад в розмірі 4447,16 доларів США на строк з 15 січня 2014 року до 15 липня 2014 року зі сплатою 7 % річних.

Відповідно до наданих до огляду в судовому засіданні представником позивача заяв на видачу готівки, відповідач повертав йому кошти згідно з договором банківського вкладу в такому порядку: 21.01.2015 року 300,00 дол. США, 28.01.2015 року 100,00 дол. США, 30.01.2015 року 100,00 дол. США, 09.02.2015 року 100,00 дол. США, 10.02.2015 року 100,00 доларів США, 17.02.2015 року 50,00 дол. США (а. с. 7-12).

Відповідно до заяви на видачу готівки від 15.11.2015 року позивачу було повернуто заборгованість за вкладом в розмірі 88 900,00 грн. (а. с. 59).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, зважаючи на ненадання відповідачем доказів належного виконання умов договору банківського вкладу, враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості (а. с. 60), з відповідача підлягають стягненню 155,65 дол. США процентів на суму вкладу та 155,73 дол. США 3 % річних від простроченої суми.

З врахуванням встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення 2384.1563 грн. за 100,00 дол. США, 155,65 дол. США дорівнюватиме 3710,93 грн., а 155,73 дол. США 3712,84 грн.

Вимога позивача про стягнення пені на підставі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Пунктом 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі Закон) встановлено відповідальність банку, що обслуговує платника, у разі порушення ним строків виконання доручення на переказ.

Згідно з п. 1.24 Закону переказ коштів (далі - переказ) рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Для передачі доручень на переказ коштів відповідно до п. 1.6. ст. 1 Закону суб'єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами учасниками платіжної системи використовується електронний або паперовий докумен, що є документом на переказ.

А згідно із 1.7 вищезазначеної статті документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі.

Згідно із ст. 16 Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Розрахунковими документами відповідно до ст. 22 Закону є: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Судом встановлено, що позивач з метою отримання вкладу подавав банку заяви на видачу готівки.

Згідно з п 1.1. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою правління НБУ від 01.06.2011 року № 174, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки та заява на видачу готівки.

Відповідно до п. 3.4 цієї Інструкції банк (філія, відділення) здійснює видачу з операційної каси готівки іноземної валюти фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, за заявою на видачу готівки (видатковим касовим документом).

З чого можна зробити висновок, що подання позивачем банку заяви про видачу готівки не є дорученням на переказ, а тому відстутні підстави для відповідальності відповідача згідно з ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Заперечення відповідача проти позову з тих мотивів, що з 17 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а тому згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), що має наслідком обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, є безпідставними, оскільки вимога про стягнення заборгованості за вкладом, строк повернення якого настав 15 липня 2014 року, заявлена позивачем до суду 14 серпня 2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації. Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження щодо задоволення вимог вкладників на час дії тимчасової адміністрації не поширюється на виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 208, 212-215, 224 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, 60) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) 3710,93 грн. процентів за договором банківського вкладу (договір заява № 336235/319/6-14 від 15 січня 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Класік»); 3 % річних від простроченої суми в розмірі 3712,84 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 460,28 дол. США відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 829,22 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. Г. Рибій