АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/86/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2784/15Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.,

при секретарі: Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4 про визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 липня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» - задоволено повністю.

Достроково стягнуто з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 49 815, 58 (сорок дев'ять тисяч вісімсот п'ятнадцять) доларів США 58 центів.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» судові витрати пов'язані з оплатою судового збору в сумі 3 654 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю.

З даним рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 липня 2015 року в частині відмови в зустрічному позові скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову. Апелянт вважає, що рішення суду в цій частині винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/0043/82/108980, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 75700,00 дол. США зі строком повернення 26.06.2017 року зі сплатою 14 % річних. (а.с. 5-16).

Зазначений договір був забезпечений двома договорами іпотеки:

- договором іпотеки № 014/0043/82/108980 укладеним між Банком і ОСОБА_2, за умовами якого, ОСОБА_2 передала в заставу об'єкт нерухомості - належну їй на праві власності квартиру, розташовану в м. Комсомольську за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60-62);

- договором іпотеки № 014/0043/82/105108980 укладеним між Банком і ОСОБА_2 та майновим поручителем ОСОБА_4, за умовами якого, Іпотекодавці передали в заставу банку належну на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_2 (а.с.63-65).

На виконання вищевказаного договору позивачкою з моменту його укладення і по травень 2014 року здійснювалося погашення кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору.

Враховуючи, що ОСОБА_2 оскаржує рішення місцевого суду лише в частині відмови в задоволенні її зустрічного позову, колегія суддів переглядає оскаржуване рішення в цих межах.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні її зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено та не надано належних доказів, які б були підставою для визнання недійсним укладеного між сторонами договору з мотивів порушення принципу вільного волевиявлення учасників правочину при його укладенні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи, зміст спірного кредитного договору не суперечить чинному законодавству, договір укладений особами з необхідним обсягом цивільної дієздатності, при вільному волевиявленні, у передбаченій законом формі. Факт виконання договору сторонами по справі свідчить про намір створення ними правових наслідків, які обумовлювалися правочином.

Частиною 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Доводи апелянта, про те, що вона уклала договір в результаті помилки, оскільки банк в порушення вимог чинного законодавства не надав їй повної інформації про умови кредитування, зокрема, про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе саме вона є необґрунтованими.

Згідно з анкетою-заявою позивачка своїм підписом підтвердила те, що вона ознайомлена з умовами кредитування, які були надані їй у письмовій формі, а також підтвердила факт про надану повну інформацію про умови кредитування у «Райффайзен Банк Аваль». Інформація, отримання якої своїм підписом підтвердила позивач, повністю відповідає переліку, зазначеному в ч. 2 ст. 11 «Про захист прав споживачів», що спростовує твердження позивача про ненадання інформації позичальнику перед укладенням кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_2 на те, що банк порушив її права, не надавши повну інформацію щодо укладеного договору не відповідає дійсності, оскільки при його укладенні вона була ознайомлена з умовами, не заперечувала проти них та проти підписання і запропонованої редакції договору, погодилася на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором.

Крім того, позивач з 2008 року по травень 2014 року включно, добровільно здійснювала погашення кредитних коштів відповідно до графіку, що свідчить про її вільне волевиявлення на укладення договору, а також про повне розуміння природи укладеного кредитного договору та ризик настання негативних наслідків фінансового характеру.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про укладення договору під впливом помилки, в розумінні ст. 229 ЦК України.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 липня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ В.І. Корнієнко

Суддя Апеоляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська

З оригіналом згідно: