Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1529/14-ц
Провадження № 2/499/37/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"29" січня 2015 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука О.О., учасника цивільного процесу секретаря судового засідання Моторко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації в Одеській області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою в якій просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої його малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач в судове засідання не з'явилася про причини своєї неявки суд не повідомила направила до суду заяву в якій пояснила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив надав до суду заяву в якій пояснив, що позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі не заперечує проти їх задоволення та просить суд розглядати справу у його відсутність.

Представник служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації в Одеській області в судове засідання не з'явилася про причини своєї неявки не повідомила надала до суду заяву в якій пояснила, що не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача та просили суд розглядати справу у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин.

17 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №78 (а.с.12).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають малолітню дитину ОСОБА_3 (а.с.5).

30 вересня 2014 року Тульчинським районним судом Вінницької області було постановлено рішення яким ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

З довідки від 27 жовтня 2014 року №987 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно довідки про склад сім'ї і реєстрації від 25 вересня 2014 року №854 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 (а.с.11).

З акту обстеження умов проживання від 27 жовтня 2014 року вбачається, що в кв.58 розташованої в будинку 92/2 по вул. Академіка Філатова в м. Одесі позивач має усі необхідні умови для створення сприятливих умов для проживання та розвитку дитини (а.с.10).

З характеристики на ОСОБА_2 виданої Іванівською селищною радою Іванівського району Одеської області від 20 листопада 2014 року №02-15/410 вбачається, що за місцем мешкання характеризується посередньо (а.с.19).

З висновку служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації в Одеській області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 від 18 грудня 2014 року № 740, вбачається, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини повністю відповідають інтересам дитини.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.

Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги пояснення сторін, письмові докази, відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з таких мотивів.

Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК, Закону України «Про охорону дитинства», суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та не виконання батьківських обов'язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав даних осіб.

Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, що виражається в не прояві заінтересованості в її подальшій долі, не зацікавленості її успіхами, станом здоров'я, не піклуванням про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, оскільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. За весь час перебування дитини у позивача відповідач жодного разу не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу.

Такий висновок підтверджується виходячи з практики Верховного Суду України.

Так, в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 19.12.2008 року «Про практику розгляду судами України справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» пленум роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу та не створюють умов для отримання нею освіти.

В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами.

В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами суд зазначає, що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, в межах позовних вимог та на підставі поданих ними доказів.

З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З ч.4 ст.174 ЦПК України вбачається, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, виходячи з наведених матеріальних та процесуальних норм, встановлених обставин слід констатувати про відсутність фактичних даних, що визнання відповідачем позову порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та суперечить закону, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

СуддяО. О. Кравчук