Справа № 463/2145/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/587/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи : 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3 і його представника - адвоката ОСОБА_4; відповідачки ОСОБА_5; ОСОБА_6 - представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення наймачів та визнання недійсними договорів оренди квартири, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд заборонити відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_7 вчиняти дії, які можуть порушити у майбутньому право власності позивача та його право на користування квартирою АДРЕСА_1 у м. Львові (в подальшому - „спірна квартира"), а саме - не вселяти в дану квартиру інших осіб без його згоди та дозволу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що на підставі Свідоцтва про право власності спірна квартира загальною площею 93,9 кв.м. (яка складається з 5 кімнат житловою площею 62,4 кв.м. і кухні площею 10,3 кв.м.) належить позивачу та відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_7

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2014 року за ним та ОСОБА_5 визнано право спільної часткової власності по 1/4 ідеальній частині спірної квартири за кожним, а за ОСОБА_7 визнано право спільної часткової власності на спірну квартиру у розмірі 1/2 ідеальної її частини. У задоволенні позову в частині встановлення порядку користування спірною квартирою відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Зазначав, що відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_7 у даній квартирі не проживають, однак без його згоди та дозволу, як співвласника квартири, поселили у ній відповідачівОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 шляхом укладення договорів оренди, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів (а.с. 2-4; 98-99).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Заборонено ОСОБА_5 і ОСОБА_7 вчиняти дії, які можуть порушити право власності ОСОБА_3 та право на користування спірною квартирою, а саме - не вселяти в дану квартиру інших осіб без згоди ОСОБА_3 (а.с. 128-129).

Дане рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_5

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що чинним законодавством не передбачена обов'язкова письмова згода всіх співвласників на право розпорядження спільною частковою власністю та стверджує, що між співвласниками квартири було досягнуто добровільної згоди на поселення у квартирі орендарів.

Вважає, що заборона відповідачам у майбутньому вселяти в спірну квартиру інших осіб без згоди ОСОБА_3 є обмеженням прав відповідачів на розпорядження своєю власністю (а.с. 133-135).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і представника відповідача ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1) і що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.2).

Матеріалами справи стверджується та сторонами спору визнається, що спірна квартира належить позивачу ОСОБА_3 та відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності.

Позов до суду ОСОБА_3 свідчить про те, що між вище згаданими співвласниками спірної квартири домовленості про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, не досягнуто.

Доказів, які можна було б визнати належними та допустимими і які б свідчили про те, що між співвласниками спірної квартири було досягнуто добровільної згоди на поселення у цій квартирі орендарів, відповідачами до суду подано не було, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині до уваги прийматися не можуть.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Наявність даного спору безспірно свідчить про те, що позивач, як співвласник спірної квартири, має підстави передбачати можливість порушення свого права власності на частку у цій квартирі іншими її співвласниками - відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_7 - шляхом вселення в дану квартиру інших осіб, а відтак він вправі був звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення ними цих дій, які можуть порушити його право, і суд обгрунтовано задовольнив цю його вимогу.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити та залишити рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя:

Судді: