Справа № 477/1429/15-ц
Провадження № 2/477/660/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі Федоровській Л.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський завод залізобетонних виробів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2015 року позивач ТОВ «Миколаївський завод залізобетонних виробів» звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 20 476, 45 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що згідно договору позики № 89 від 30.05.2014 р. працівнику підприємства ОСОБА_2 товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївський завод залізобетонних виробів надав безвідсоткову позику у сумі 25000 грн. строком на 25 місяців. Повернення суми позики передбачено шляхом утримання із заробітної плати відповідача щомісяця 1000 грн. Станом на 19 червня 2015 року із заробітної плати відповідача для погашення позики утримано 8856,55 грн., заборгованість по договору становить 16 143,45 грн.

З 05.01.2015 року ОСОБА_2 відсутній на роботі. Причини своєї відсутності не пояснив, будь-яких документів з цього приводу не надав, виклики на засідання профспілкового комітету проігнорував.

За погодженням із профспілковим комітетом, у звязку із прогулами, ОСОБА_2 був звільнений з роботи у ТОВ «МГЗ» згідно наказу № 46 від 30.03.2015 року.

Відповідно до п. 3.3 договору позики, при звільненні працівника до повного погашення суми позики, він зобовязаний погасити залишок заборгованості до моменту звільнення. Натомість, ОСОБА_2 умови договору щодо повернення суми позики не виконав, у звязку з чим позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 16143,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 4228,51 грн. та 3 % річних в розмірі 104,49грн.

Представник позивача ТОВ «МГЗ» - ОСОБА_1 позовні вимоги ТОВ «МГЗ» підтримала в повному обсязі та пояснила про вищевикладене.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належно (а.с. 29), про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за заявою працівника ТОВ «МГЗ» ОСОБА_2 від 30.05.2014 року про надання позики в сумі 50 000 грн., дирекція товариства «МГЗ» на своєму засіданні погодила надання відповідачу безвідсоткової позики в розмірі 25000 грн. на 25 місяців із відрахуванням заборгованості із заробітної плати (а.с. 8-9).

За умовами договору позики від 30.05.2014 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський завод залізобетонних виробів» надав ОСОБА_2 кошти в сумі 25000 грн. згідно п. 3.1 на 25 місяців.

Згідно п. 4.2 Договору, позика повертається позичальником шляхом утримання із його заробітної плати щомісяця 1000 грн., починаючи з травня 2014 року до повного погашення.

За пунктом 4.1 по завершенні строку, передбаченого п. 3.1 (25 місяців), позичальник зобовязується протягом 3-х днів повернути суму позики в повному обсязі позикодавцю, якщо вона з будь-яких причин не була погашена в порядку, передбаченому п. 4.2 (тобто із заробітної плати), або п. 4.3 (тобто достроково).

Згідно п. 3.3 Договору при звільненні позичальника з будь-яких підстав до повного погашення суми позики, він зобовязався погасити залишок суми позики до моменту свого звільнення (а.с. 6-7).

Зі змісту видаткових касових ордерів від 31.05.2014 року та 02.06.2014 року позивач виконав умови вищевказаного договору в повному обсязі (а.с. 16).

Натомість, відповідач умови договору порушив, та у передбачені Договором строки, залишок заборгованості не повернув.

Так, згідно звернення позивача до ОСОБА_2 від 05.01.2015 року, останній 05.01.2015 року не вийшов на роботу з невідомих причин, у звязку з чим позивач вимагав надати пояснення та попередив про наслідки прогулу (а.с. 15).

Аналогічні звернення були направлені відповідачу 13 та 21 січня 2015 року, а також 24 березня 2015 року (а.с. 12-14).

Зі змісту протоколу засідання профспілкового комітету № 46 від 30.03.2015 року, за вищевикладеного, комітетом було надано згоду на звільнення слюсаря з ремонту автомобілів цеху № 5 ОСОБА_2 за прогул без поважних причин та цього ж дня по ТОВ «МГЗ» винесено наказ про звільнення відповідача (а.с. 10-11).

За даними картки рахунку 3775 працівника ОСОБА_2 за період з 31.05.2014 року по 30.06.2015 року, сума позики погашена у розмірі 8856,55 грн., заборгованість становить 16143, 45 грн. (а.с. 17).

Згідно розрахунку сум відшкодування матеріальних втрат в порядку ст. 625 ЦК України, сума втрат внаслідок знецінення коштів (інфляційних процесів) становить 4228,51 грн. та компенсація за неправомірне користування утримуваними відповідачем грошовими коштами, належними до сплати позикодавцю (тобто 3% річних) становить 104,49 грн. (а.с. 5).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а за ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положеннями ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, а також 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене, та встановивши порушення відповідачем умов договору позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «МГЗ» обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача також належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.11, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський завод залізобетонних виробів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський завод залізобетонних виробів» заборгованість за договором позики від 30 травня 2014 року, в загальній сумі 20 476 (двадцять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 45 коп., з яких: борг за договором позики - 16143, 45 грн., інфляційні втрати - 4228,51 грн., 3% річних - 104,49 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський завод залізобетонних виробів» судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії учасником справи, що не був присутній при його проголошенні.

Повний текст рішення виготовлено 21 вересня 2015 року.

Суддя Л.М. Семенова