РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський Рівненської області

в особі судді - Кучиної Н.Г.

при секретарі - Соломон О.М.

з участю представника позивача - відповідача Оверчук О.М.

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника відповідача - позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 012-17008-071212 та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання кредитної угоди недійсною,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акцінерне товариство «Дельта Банк» ( далі по тексту - ПАТ " Дельта - Банк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 012-17008-071212 .

В обґрунтування позову посилається на те що, 07.12.2012 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та фізична особа резидент України ОСОБА_2, шляхом акцептування банком, пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 012-17008-071212.

Відповідно до умов договору кредиту, банк надав ОСОБА_2 кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, однак зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування позиченими коштами не провів.

Свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту ОСОБА_2 не виконує, у зв'язку з чим, станом на 22.07.2014 року за ним по укладеному з Публічним акціонер товариством "Дельта Банк" договором № 012-17008-071212 від 07.12.2012 року рахується заборгованість на загальну суму 36230,06 грн., яка складається з: тіло кредиту: 19246,13 грн.; прострочене тіло кредиту: 5720,17 грн.; заборгованість за відсотками: 11263,76 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду від 13.01.2015р. за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3, до участі у справі, в якості співвідповідача за первісним позовом було залучено ОСОБА_4.

Під час розгляду справи, співвідповідач ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання кредитної угоди недійсною.

Ухвалою Рівненського міського суду від 26.01.2015р., вказаний позов був об'єднаний із первісним позовом в одне провадження.

В обгрунтування зустрічного позову вказує, що 23.11.2007 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 23 листопада 2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис за № 363.

07.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитну угоду, відповідно до умов заяви № 012-17008-071212, встановивши ліміт кредитної лінії в розмірі 25000,00 грн. Вважає, що вказаний договір вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а саме ст. 203 Цивільного кодексу України та ст. 65 Сімейного кодексу України, оскільки з моменту укладення договору ОСОБА_2 зобов'язався погашати кредит за рахунок спільного майна подружжя, тобто розпоряджатися майном подружжя. Крім того, ОСОБА_4, як дружина ОСОБА_2, взнала про наявність такого кредиту лише напередодні засідання, на якому її ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Тобто, вказує, що вона згоди на укладення вищевказаного спірного правочину не давала. Рахує, що письмова згода ОСОБА_4, як дружини ОСОБА_2 на укладення вище вказаного договору є обов'язковою для законності укладення. Тобто, наведені обставини свідчать про те, що під час здійснення оспорюванного правочину відбулося недодержання норм Сімейного кодексу України, що призвело до порушення вимог встановлених чинним законодавством при вчиненні правочинів, а саме ст. 203 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ПАТ «Дельта Банк» позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, рахує їх обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення, просить суд, стягнути виключно з ОСОБА_2 заборгованість по укладеному з Публічним акціонер товариством "Дельта Банк" договором № 012-17008-071212 від 07.12.2012 року на загальну суму 36230,06 грн., яка складається з: тіло кредиту: 19246,13 грн.; прострочене тіло кредиту: 5720,17 грн.; заборгованість за відсотками: 11263,76 грн. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 362 грн. 30 коп., а що стосується стягнення заборгованості з ОСОБА_4 просила суд відмовити, оскільки з ОСОБА_4 банк жодних договорів підписував і остання не є поручителем.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання кредитної угоди недійсною просила відмовити, подала письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила суд зустрічний позов задоволити в повному обсязі, в задоволенні первісного позову відмовити у зв'язку із безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача - позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засідання позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд зустрічний позов задоволити в повному обсязі, в задоволенні первісного позову відмовити у зв'язку із безпідставністю позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2, відповідач - позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомили.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 012-17008-071212 підлягають до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання кредитної угоди недійсною слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.12.2012 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та фізична особа резидент України ОСОБА_2, шляхом акцептування банком, пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 012-17008-071212.

Згідно з п.п. 2.1; 2.2; 2.5 частини 1 договору, банк відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок № НОМЕР_3 в національній валюті України - гривні та на підставі п. 2.3 ч.3 договору, банк встановив ліміт кредитної лінії у розмірі: 24966,30 грн. (а.с.3-6)

Згідно п. 1 ч. 3 договору - обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до тарифів, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. ч. 3 договору, моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком даної пропозиції та скріплення її печаткою.

У відповідності до п. 2.5. ч. 3 договору, ОСОБА_2 до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України, що підтверджується підписом останнього в заяві № 012-17008-071212 (а.с. 3)

Відповідно до умов договору кредиту, банк надав відповідачу кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, однак зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування позиченим коштами не провів.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, однак відповідач ОСОБА_2, всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплати проценти.

Відповідно до кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати проценти в порядку та в розмірі, передбаченому кредитним договором. Сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки у випадках та порядку, передбаченому договором.

На підставі п. 2.4. ч.3 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4. частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції (а.с.3-5).

Свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту ОСОБА_2 не виконує, у зв'язку з чим, станом на 22.07.2014 року за ним по укладеному з Публічним акціонер товариством "Дельта Банк" договором № 012-17008-071212 від 07.12.2012 року рахується заборгованість на загальну суму 36230,06 грн., яка складається з: тіло кредиту: 19246,13 грн.; прострочене тіло кредиту: 5720,17 грн.; заборгованість за відсотками: 11263,76 грн.

Оскільки, в судовому засіданні при дослідженні матеріалів справи, знайшли свої підтвердження доводи викладені в позовній заяві ПАТ «Дельта банк », то за таких обставин суд рахує, що договір № 012-17008-071212р. від 07.12.2012р. відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України і сума заборгованості по вказаному договору підлягає стягненню з ОСОБА_2 а тому первісний позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в цій частині підлягає до задоволення, а в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 слід відмовити, оскільки остання, жодних правочинів із ПАТ «Дельта Банк» не укладала, вона не є стороною договірних відносин за кредитним договором № 012-17008-071212 від 07.12.2012 року, та вона не виступає поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_2 , окрім того, представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні вказав на вище перелічені факти, і не заперечував той факт, що у банка відсутнє право вимоги до ОСОБА_4.

Що ж стосується позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання кредитної угоди недійсною, то позовні вимоги не підляшгають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Посилання ОСОБА_4 на те, що кредитний договір № 012-17008-071212 від 07.12.2012 р. вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а саме ст. 203 Цивільного кодексу України та ст. 65 Сімейного кодексу України, оскільки в момент укладення договору ОСОБА_2 зобов'язався погашати кредит за рахунок спільного майна подружжя, тобто розпоряджатися майном подружжя. Крім того, ОСОБА_4, як дружина ОСОБА_6, згоди на укладення вищевказаного спірного правочину не давала, що письмова згода ОСОБА_4, як дружини ОСОБА_2 на укладення вище вказаного договору є обов'язковою для законності укладення не знайшло свого підтвердження, та спростовується наступним.

07.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 012-17008-071212.,

Згідно п, 2.5 договору, позичальник ствердив, що він ознайомлений з інформацією про умови кредитування. Згідно п. 7.1 договору вказано, що позичальник з правилами та тарифами ознайомлений, повністю згоден, розуміє їх зміст та зобов'язується неухильно виконувати їх положення, що підтверджується підписом останнього в заяві № 012-17008-071212 (а.с. 3)

У відповідності до норм статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а всі його умови, з моменту укладення договору, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. В цьому й полягає сенс цивільно-правового договору, як правової форми узгодження волі сторін, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тому, підписавши кредитний договір, ОСОБА_2 погодився з усіма умовами, передбаченими договором.

Договори укладаються на власний розсуд сторін з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст. ст. 3, 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Пунктом першим статті 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільною законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, свобода договору означає право громадян та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Також, принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме - (ч. 1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; (ч. 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; (ч. 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; (ч. 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; та (ч. 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За таких обставин суд, рахує, що при укладанні кредитного договору, були в повній мірі дотриманні всі законодавчо встановлені вимоги щодо дійсності згаданих правочинів.

Стаття 205 Цивільного кодексу України декларує, що сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. А правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 638 ЦК, дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Будучи вільним у виборі фінансової установи та умов отримання кредиту, позичальник зобов'язався повертати кредитні кошти на умовах передбачених договором.

Суд вважає, що відсутні докази того, що наведені умови зазначеного договору, його форма та порядок укладення суперечать положенням цього Кодексу, або іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, і використано на її потреби.

Отже, договір кредиту не є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя, яка потребує письмової згоди іншого з подружжя, а тому даний договір не впливає на її права та обов'язки.

Згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», пунктом 25 якої, Вищим спеціалізованим Судом України роз'яснено, що, при оспоренні кредитного договору іншим з подружжя, суди мають виходити з такого: положення ст. 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

За таких обставин, суд рахує, що при укладанні договору кредиту № 012-17008-071212 від 07.12.2012р. з ОСОБА_2, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, тому, відсутні підстави для визнання даного договору недійсним.

Представником відповідача - позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5.в судовому засіданні не було доведено та не було надано доказів на підтвердження тієї обставини, що кредитний договір укладений з порушеннями чинного законодавства.

Судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що волевиявлення ОСОБА_2 при укладенні договору не відповідало його внутрішній волі.

З огляду на викладене, аналізуючи в сукупності надані сторонами докази в обґрунтування своїх позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, оскільки його вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, обґрунтовуються лише письмовими поясненнями, які не узгоджуються з фактичними обставинами встановленими в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку, що зміст договору кредиту не суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, укладений за вільною згодою сторін.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 ( іпн. НОМЕР_1) на користь ПАТ « Дельта Банк» ( р/р № , МФО 380236, ідентифікаційний код за ) судовий збір в сумі 362 ( триста шістдесят дві грн. 30 коп.) грн. 30 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60,61,88,208,212-215,218,223,292-294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 012-17008-071212 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( іпн. НОМЕР_1) на користь ПАТ « Дельта Банк» ( р/р № НОМЕР_3, МФО 380236, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 36230, 06 ( тридцять шість тисяч двісті тридцять грн.. 06 коп), яка складається з : тіло кредиту -19246, 13 ( дев'ятнадцять тисяч двісті сорок шість грн.. 13 коп), прострочене тіло кредиту - 5720, 17 ( п»ять тисяч сімсот двадцять грн.. 17 коп), заборгованістю за відсотками 11263, 76 ( одинадцять тисіч двісті шістдесят три грн.. 76 коп)

В задоволенні позовних Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання кредитної угоди недійсною - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( іпн. НОМЕР_1) на користь ПАТ « Дельта Банк» ( р/р № , МФО 380236, ідентифікаційний код за ) судовий збір в сумі 362 ( триста шістдесят дві грн. 30 коп.) грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.