Провадження № 2/752/1417/15
У Х В А Л А

29.04.2015 року м.Київ

Голосіївський районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді Сальникової Н.М.,

секретаря Олійник А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління юстиції м.Києві, Київської міської адміністрації, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зняття арешту,

в с т а н о в и в:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції м.Києві, Київської міської адміністрації, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зняття арешту.

Сторона позивача, належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду, що вбачається зі зворотного поштового повідомлення (а.с.138,150), в судове засідання, призначене на 27.03.2014 року і 29.04.2015 року не прибули.

Відповідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 3 ст. 169 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в редакції Закону № 2453-VI (2453-17) від 07.07.2010) у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, законодавцем встановлено, що при повторній неявці позивача в судове засідання причина неявки в судове засідання не має значення для суду і в разі навіть поважної причини при повторній неявці в судове засідання, якщо від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, обов'язок суду залишити позовну заяву без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких -не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства»від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі»від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

За встановлених судом обставин, коли позивач належним чином повідомлений повторно не з'явився в судове засідання і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовна заява підлягає залишенню без розгляду. Виходячи з системного аналізу п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, залишення заяви без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ч. 3 ст.169, п. 3, ч. 1 ст. 207 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління юстиції м.Києві, Київської міської адміністрації, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зняття арешту - залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_1, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.М. Сальникова