Справа № 362/3321/13 Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/4018/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 23.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договором,-

встановила:

у червні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Мотивував свої позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 08.01.2008 року було укладено кредитний договір №k3xrFR05050084, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 4 599 грн., зі сплатою 12% річних, кредитні кошти надавались на строк до 08.11.2008 року.

В свою чергу відповідач зобов»язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов»язання у повному обсязі.

Проте, відповідач в порушення договору та норм ЦК України не виконує свої зобов»язання. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором станом на 19.03.2013 року складає 27 966,02 гривні.

В добровільному порядку відповідач заборгованість не відшкодовує, тому позивач просив стягнути суму заборгованості та судові витрати з відповідача на свою користь.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2013 року в задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2013 року в задоволені апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк», на рішення суду першої інстанції від 17.09.2013 року, відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року вказані рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги посилався на те, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об»єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, а

також таким, що винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладений договір про надання кредиту, позивач звернувся до суду із даним позовом зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Вказані висновки відповідають обставинам справи і узгоджуються із вимогами закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції встановлено, що між Публічним Акціонерним Товариством КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2, 08.01.2008 року було укладено кредитний договір №k3xrFR05050084, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 4 599грн., із оплатою за кротування кредитом проценти, виходячи із ставки 0,12% річних, кредитні кошти надавались на строк до 08.11.2008 року.

Станом на 19.03.2013 року відповідачем було прострочено виконання зобов»язання, щодо повернення за кредитним договором коштів та у нього виникла заборгованість у розмірі 27 966,02 грн., яку позивач просив стягнути із відповідач.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та достовірно встановлено судом першої інстанції, що відповідачем взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувалися починаючи з моменту строку погашення чергового щомісячного платежу, тобто з 1 до 5 числа лютого місяця 2008 року.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За п.5.1. кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує пеню, розмір якої визначений, за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.5 Умов, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач належним чином не виконував умов кредитного договору та ним було прострочено внесення щомісячних платежів за кредитом ще 2008 року і як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився у 2013 році , а отже позивач знав про порушення свого права, однак не звертався за захистом своїх прав до суду раніше.

В поданій до суду заяві відповідач наполягав на застосуванні наслідків пов'язаних із спливом позовної давності, передбачених ст.267 ЦК України та просив відмовити у позові з цих підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч.4. ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачу достовірно було відомо про порушення його прав, тому, звернувшись до суду за захистом своїх прав у червні 2013 року, банк пропустив встановлений цивільним законодавством загальний строк позовної давності, про що було заявлено відповідачем.

Поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді