Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 14 липня 2005 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 04 серпня 2005 року серія НОМЕР_1 він є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_4, який побудував на ній дачний будинок, розташований частково на земельній ділянці позивача. Крім того, будинок побудований відповідачем без дотримання вимог п. 3.25 «ДБН 360-92. Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень», які встановлюють, що відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни має бути не меншою ніж 1 м.

З огляду на зазначене, позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0503 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності, шляхом знесення частини дачного будинку літ. «А» на відстані 1 метр від межі з земельною ділянкою позивача.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2014 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0503 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом знесення частини дачного будинку літ. «А», розміщеного на вищевказаній земельній ділянці та на відстані 1 метр від межі суміжних земельних ділянок, які належать позивачу та відповідачу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з їх обґрунтованості.

Проте погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2005 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 04 серпня 2005 року ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,0503 га, розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва (а.с.10).

ОСОБА_4 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,0513 га, яка розташована по АДРЕСА_1 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва (а.с.11).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 23 вересня 2010 року ХДБТІ, відповідачем на зазначеній вище земельній ділянці збудований дачний будинок (а.с.12-15).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на порушення його прав відповідачем, який побудував будинок частково на належній йому земельній ділянці, про що зазначено в акті обстеження земельної ділянки № 2 від 28 липня 2012 року, складеного членами земельної комісії Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області (а.с. 16).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 0152 від 04 жовтня 2013 року фактична площа земельної ділянки в натурі, розташованої по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 становить 0,0482 га, що на 0,0021 га менше від належної йому площі земельної ділянки 0,0503 га згідно державного акта на право власності на земельну ділянку. Фактична площа земельної ділянки в натурі, розташованої по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, становить 0,0534 га, що на 0,0021 га більше від належної йому площі земельної ділянки 0,0513 га, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку. Самозахват з боку ОСОБА_4 частини земельної ділянки, яка належить ОСОБА_5, становить 0,0021 га (а.с.51-54).

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_978/ed_2014_06_17/pravo1/T012768.html?pravo=1> власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04 травня 1999 року N 43 зі змінами, внесеними наказом Держкомзему України № 27 від 29 лютого 2000 року, технічна документація зі складання державних актів на право власності або право постійного користування розробляється у двох примірниках: перший зберігається у районних (міських) відділах (управліннях) Держземагенства України, а другий - у виконавця робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, в Новофедорівській сільській раді та відділі Держземагенства у Голопристанському районі Херсонської області відсутня землевпорядна документація на спірні земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 38, 41).

Відповідно до частин 1,7 ст. 79-1 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги щодо знесення частини будинку, суд першої інстанції виходив з того, що фактично у користуванні позивача знаходиться земельна ділянка меншого розміру, ніж та, яка передана у власність.

Проте, висновок суду про порушення саме відповідачем межі землекористування є передчасним, оскільки у справі відсутні будь-які докази, що на земельній ділянці позивача у передбаченому законом порядку встановлена межа землекористування і що саме відповідачем вона порушена. Висновок експертизи, покладений судом в основу рішення як доказ про порушення відповідачем межі суміжного землекористування, також зроблений експертом без зазначення і з'ясування питання чи була встановлена межа земельної ділянки позивача в натурі (на місцевості).

А відтак, з висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки вони зроблені без з'ясування обставин, які мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> на допущені судом першої інстанції порушення вимог закону уваги не звернув; належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги; та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. ЧервинськаГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін