АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Ластовка Н.Д.
№ 22-ц/796/5963/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20 грудня 2007 року на загальну суму 10004,10 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 79962,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 399,81 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 399,81 грн. судового збору.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк». Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором. Загальна сума споживчого кредиту склала 18342,00 доларів США, сума відсотків за користування кредитними коштами 7336,80 доларів США, отже сукупна вартість кредиту становить 25 678,80 доларів США. Згідно наданих суду квитанцій ОСОБА_2 було сплачено всього 21099,33 доларів США. Згідно наданих позивачем розрахунків штрафні санкції та заборгованість за процентами склала 2640,85 доларів США. Отже, заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 7220,32 доларів США. Натомість, банком було заявлено до стягнення 10004,10 доларів США. Також вважає, що судом було безпідставно відхилено його посилання на те, що вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту були заявлені банком зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 порушено питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 Апелянт просить ухвалити в цій частині нове рішення про визнання припиненим укладеного з ПАТ «УкрСиббанк» договору поруки №0/1 від 20 грудня 2007 року та відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення поруки, неправильно застосувавши положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, а також п. 2.1. договору поруки.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтримав апеляційні скарги та просить їх задовольнити.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» просить відхилити подані апеляційні скарги, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (банк), та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредит в сумі 18342,00 дол. США з терміном остаточного погашення 22 грудня 2014 року (а. с. 9-13, т. 1)

Згідно п. 1.3.1 договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Відповідно до п. 1.3.2 сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 5.2 договору.

Згідно з п. 5.2. договору сторони погодили, що банк згідно п. 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі: а) порушення позичальником кредитної дисципліни, зокрема, неналежного виконання умов договору, б)погіршення фінансового стану позичальника, в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміна у грошово-кредитній політиці НБУ.

Цього ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» (кредитор), ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки №0/1, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а. с. 17, т. 1).

Також, 20 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами п. 1.5 якої пункт 5.2 договору доповнено новим абзацом наступного змісту: у випадку настання обставин передбачених підпунктами "а" (порушення позичальником кредитної дисципліни), "б" (погіршення фінансового стану позичальника) пункту 5.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п. 1.3.1. договору; передбачених п. "в" (здійснення поточних коливань, процентних ставок за вкладами та кредитами, зміни в грошово-кредитній політиці НБУ та ін.) - процентна ставка збільшується не більше ніж на 10% для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п. 1.3.1. основного договору. (а. с. 16, т. 1).

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість, яка згідно наданих ним розрахунків станом на 11 січня 2014 року складає: 7957,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день виконання розрахунку становить 63600,94 грн. - заборгованість за кредитом, 1453,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день виконання розрахунку становить 11615,35 грн. - заборгованість за процентами, 4327,24 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 419,24 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів, а всього799,62,77 грн.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про припинення договору поруки №0/1 від 20 грудня 2007 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, була укладена без її згоди, а тому, встановлену згідно з вказаним договором поруку слід вважати припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення поруки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з нього заборгованості.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_2 на те, що судом було неправильно обраховано суму заборгованості. Заперечуючи проти позову, відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на спростування розрахунків, наданих позивачем (а. с. 20-25). Розрахунок, наведений в апеляційній скарзі не відповідає умовам договору.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2, що вимоги про стягнення заборгованості по кредиту та процентам за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 були заявлені ПАТ «УкрСиббанк» зі спливом позовної давності.

Так, відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися пропорушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20 грудня 2007 року, предметом позову ПАТ «УкрСиббанк» є заборгованість, яка утворилася в межах загальної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України.

Згідно з вказаним розрахунком станом на 23 січня 2011 року за ОСОБА_2 дійсно рахувалася прострочена заборгованість за кредитом, однак в подальшому вона була погашена за рахунок наступних платежів.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про відхилення заяви ОСОБА_2 про застосування позовної давності до вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як вбачається з матеріалів справи, пеня за несвоєчасну сплату кредиту була обрахована ПАТ «УкрСиббанк» за період з 11 січня 2013 року по 11 січня 2014 року, пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - за період з 21 квітня 2013 року по 11 січня 2014 року. З позовом до суду про стягнення заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернулося 23 січня 2014 року.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно стягнув на користь ПАТ «УкрСиббанк» пеню за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 105,82 грн. за період з 11 січня 2013 року по 23 січня 2013 року

Враховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» має право на стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 4221,42 грн. (4327,24 грн. - 105,82 грн.)., загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню на користь позивача станом на 11 січня 2014 року становить 7957,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 січня 2014 року становить 63600,94 грн. - заборгованість за кредитом, 1453,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 січня 2014 року становить 11615,35 грн. - заборгованість за процентами, 4221,42 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 419,24 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів, а всього 79856,95 грн.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення поруки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, додаткова угода до нього №1 а також договір поруки були укладені в один день, доказів укладення додаткових угод до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу після укладення договору поруки ОСОБА_3 не надано. Крім того, згідно з договором поруки ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Однак, в укладеному з ОСОБА_3 договорі поруки №0/1 відсутні посилання на додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. Факт укладення додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу в один день із договором поруки не свідчить про те, що зміна умов договору була погоджена з поручителем ОСОБА_3

Згідно з п. 1.1. договору поруки №0/1 визначено, що поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Однак, згідно з п. 2.1. договору поруки передбачено, що кредитор не має права без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, унаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом поставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» при укладенні додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20 грудня 2007 року, якою, зокрема, було передбачено застосування подвійної процентної ставки, мав отримати згоду поручителя ОСОБА_3

Оскільки внесені на підставі додаткової угоди №1 від 20 грудня 2014 року зміни до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 не були погоджені з ОСОБА_3 у порядку, визначеному п. 2.1. договору поруки, на підставі ч.1 ст.559 ЦК України поруку ОСОБА_3 слід вважати припиненою.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню 798,57 грн. судового збору, а також з ПАТ «УкрСиббанк» підляже стягненню на користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20 грудня 2007 року, яка станом на 11 січня 2014 року складає: 7957,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 січня 2014 року становить 63600,94 грн. - заборгованість за кредитом, 1453,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 січня 2014 року становить 11615,35 грн. - заборгованість за процентами, 4221,42 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 419,24 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, а всього 79856,95 грн.

В іншій частині вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_3, встановлену на підставі договору поруки №0/1 від 20 грудня 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 798,57 грн. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді