Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1780/14-ц

16 січня 2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Дякун М.В.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини , -

встановив:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення в її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Заявлені вимоги позивачка в судовому засіданні мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З 04 лютого 2014 року шлюб між ними розірвано, разом не проживають. Протягом останнього часу відповідач не допомагає їй матеріально в утриманні дитини, епізодичні подарунки дитині, які інколи робить відповідач не вирішують питання утриманні сина, і дитина фактично утримується за кошти батьків позивачки, з якими вона проживає. Через відсутність в селі дошкільних закладів, покинула роботу, оскільки дитина в такому віці ще потребує постійного догляду та опіки. Вказує, що відповідач має змогу утримувати сина, матеріально забезпечений, протягом останнього року придбав автомобіль, інші вартісні речі, їздив на відпочинок. В той же час на утримання дитини не надає належної допомоги. ОСОБА_2 працює переважно в Російській Федерації без укладення трудових угод за будівельними спеціальностями. Крім того, приїжджаючи в Україну допомагає свому брату, який займається пасажирськими перевезеннями і також отримує від цього дохід, про що їй достовірно відомо. Заробітки відповідача є високими, але реальний їх розмір встановити важко, тому, поставила питання про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно.

Відповідач в судовому засідання заявлений позов визнав частково. Вказав, що визнає свій обовязок брати участь в утриманні дитини, протягом останнього року робив дитині подарунки, купував деякі речі, зокрема одяг. Однак не впевнений, що гроші, які будуть сплачуватись ним на утримання сина будуть використовуватись безпосередньо в інтересах дитини. Крім того, вкзаав, що на даний час через наявні ризики можливість заробітку в Російській Федерації практично втрачена, тому влаштувався тимасово на роботу до приватного підприємця і його заробіток буде складати 1/2 від мінімальної заробітної плати. Інших доходів немає, заперечив факт роботи і отримання доходів від надання послуг з перевезення, якими займається його брат. Вказав, що погоджується на стягнення з нього аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Сторони не можуть дійти згоди з питання участі відповідача в утриманні дитини, яка залишилась проживати з матірю.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З пояснень сторін встановлено, що основним джерелом доходів відповідача протягом попередніх років була робота за будівельними спеціальностями. Відповідач систематично виїжджав на сезонні роботи за межі України. Реальний рівень доходів, які отримує відповідач з'ясувати складно, його дохід може бути мінливим. При цому суд не може поставити в основу судового рішення при визначенні розміру аліментів, той факт, що з 05.01.2015 року відповідач оформив трудовий договір з фізичною особою підприємцем з визначенням заробітку у розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати. Вказаний договір укладений щодо роботи на неповний робочий день, а тому такий заробіток не може бути розцінений судом як єдине джерело доходів відповідача. ОСОБА_2 є молодою особою працездатного віку і спроможний працювати та отримувати реальні доходи, які забезпеуватимуь можливість виконання свого батьківського обовязку по утриманню дитини.

Відповідно до ст.184 СК України відповідачу доцільно визначити аліменти в твердій грошовій сумі, про що просить і сам відповідач. Виходячи з наведених позивачкою доводів щодо витрат, які вона несе на утримання дитини, життєвих потреб при догляді та вихованні дитини, величини прожиткового мінімуму встановленого законодавчо, стану здоров'я дитини, платника аліментів, а також враховуючи, що відповідач практично не бере особистої участі у житті дитини, у процесі його догляду, врахвуючи, що інших утриманців немає, суд вважає, що аліменти, які підлягають до стягнення з відповідача слід визначити у розмірі 900 грн. щомісячно.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача.

На підставі наведеного, ст. 84,180,181,182,184,191 СК України, керуючись ст.ст.214,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково. Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 900 грн. щомісячно до досягнення повноліття. Стягнення аліментів розпочати з часу звернення до суду - з 18.11.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 243,60 грн. судового збору в користь держави.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий Битківський Л.М.