Справа №490/9186/13-ц 13.01.2015 13.01.2015 13.01.2015
Провадження №22ц/784/65/15 Головуюча в першій інстанції Подзігун Г.В.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Орельській Н.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

представника позивачки ОСОБА_4,

відповідачів ОСОБА_5,

представників відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_8

та апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2014 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_8 та ОСОБА_5

про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

12 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила до ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 10 000 Євро.

Позивачка зазначала, що 13 червня 2010 року між нею та ОСОБА_9, було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від неї в борг 10 000 Євро, які зобов'язався повернути протягом року та двох місяців. На підставі чого, ОСОБА_9 було складено розписку про отримання ним вказаної грошової суми в присутності свідків. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер не виконавши свої боргові зобов'язання. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_9 є його донька ОСОБА_8 та мати ОСОБА_5, які прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. 06 червня 2013 року вона пред'явила до ОСОБА_8, як правонаступника боргових зобов'язань, письмову вимогу про повернення коштів, проте вона виконана не була.

Посилаючись на викладене позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь позивачки з кожного по 27 024 грн. 34 коп. боргу за договором позики. Також вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2014 року виправлено описку в оскаржуваному рішенні суду в даті його ухвалення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 також просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з неповним з'ясуванням всіх обставин по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Крім того, судом не надано належної оцінки наданим доказам по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, відповідачки ОСОБА_5 та представників сторін, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 1216, 1231 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб та також до спадкоємців переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду, яка була завдана спадкодавцем.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, на підтвердження вимог названого закону позивачка надала в судовому засіданні апеляційної інстанції оригінал розписки про позичені гроші.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 червня 2010 року ОСОБА_9 позичив у позивачки 10 000 Євро зі строком повернення боргу протягом одного року і два місяця, про що була складена розписка в присутності двох свідків, яку ОСОБА_9 підписав. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер, про що 11 січня 2013 року видано свідоцтво (а.с. 7). Після його смерті відкрилась спадщина на транспортний засіб вантажний автомобіль марки МАN 19 343, вартістю 54 048 грн. 68 коп. (а.с. 56). 1/2 частину вказаного спадкового майна за законом прийняла донька спадкодавця - ОСОБА_8 та 1/2 частину - його мати ОСОБА_5 та про наявність боргових зобов'язань, які існували у спадкодавця, їм було відомо.

06 серпня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області видані свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 74, 76).

Про настання смерті ОСОБА_9 позивачці також було відомо. Крім того, позивачка не заперечувала, що 2600 Євро ОСОБА_9 їй повернув, але залишився борг в розмірі 7400 Євро.

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки ОСОБА_9 помер, то відповідати перед ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борг спадкодавця мають спадкоємці, які прийняли спадщину, у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що відповідачі по справі, які є спадкоємцями за законом після смерті позичальника, зобов'язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості спадкового майна є правильним.

Проте, за положеннями ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (присічними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів. А тому, ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Позивачка не заперечує проти того, що їй було відомо про настання смерті ОСОБА_9, що також підтверджується її вимогою від 06 червня 2013 року до ОСОБА_10, яка на той час була законним представником неповнолітньої ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1), про зобов'язання повернення боргу за договором позики (а.с. 8).

Проте, з зазначеною вимогою до відповідачки ОСОБА_5 позивачка не зверталась, що підтвердила в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачка з вимогою про сплату боргу до ОСОБА_5 у встановлений законом строк не звернулась, а з позовом до вказаної відповідачки звернулась до суду лише в лютому 2014 року (а.с. 87). Також суд не звернув уваги на положення ст. 1281 ЦК України, якою визначено строки пред'явлення вимоги кредитором до спадкоємців, сплив яких згідно із законом припиняє існування права вимоги кредитора.

У відповідності до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Таким чином, рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення.

Посилання в апеляційних скаргах ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на те, що спадкодавець свої боргові зобов'язання виконав в сумі 7100 Євро, які передавав для позивачки через свідка ОСОБА_11, не заслуговують на увагу.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачі не надали суду будь-яких доказів в підтвердження виконання зобов'язань спадкодавцем за його життя, а посилання на довіреність, за якою ОСОБА_11 нібито мав право отримувати кошти від ОСОБА_10 в погашення боргу позивачки є безпідставними, так як вказана довіреність не містить уповноважень отримання ОСОБА_11 коштів саме за договором позики від 13 червня 2010 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо незаконного заволодіння автомобільним причепом її тіткою ОСОБА_12 та, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права також не заслуговують на увагу, так як не підтверджені належними і допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_5 та судового збору підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення, а в іншій частині вказане рішення суду є законним и обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2014 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_5 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Зазначене рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 270 грн. 24 коп. судового збору скасувати.

В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді