Провадження № 2/712/18/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

за участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Черкаської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 22 вересня 2004 року, їй на праві приватної власності належить 11/25 частин будинковолодіння, а відповідачу по справі ОСОБА_3 належить 14/25 частин будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1.

За вказаним будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 784 кв.м., із яких 496 кв.м. перебуває в постійному користуванні відповідно до рішення Виконкому міської ради № 1062 від 04 грудня 1954 року, та 288 кв.м. в тимчасовому користуванні відповідно до рішення Виконкому міської ради № 164 від 26 вересня 1989 року.

04 грудня 2007 року, не знаючи який розмір земельної ділянки у позивача в фактичному користуванні, остання звернулась до Черкаської міської ради з заявою про передачу їй у приватну власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, площею 345 кв.м.

Листом від 25 грудня 2007 року заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади повідомив позивача, що необхідно здійснити розробку технічної документації із землеустрою земельної ділянки.

Під час проведення обмірів земельної ділянки було виявлено, що фактичний її розмір складає 793 кв.м., тобто на її ідеальну частку припадає 348 кв.м земельної ділянки (793 кв.м х 11/25частин). Крім того було виявлено, що земельна ділянка, якою позивач фактично користується складає лише 300 кв.м. На думку позивача, її розмір не відповідає належній їй частці, тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, зобов'язавши відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 396,5 кв.м, в межах визначених варіантом 1 (додаток 3) висновку судової будівельно-технічної експертизи № 15-БТ/13-23 від 07 березня 2013 року, та зобов'язати відповідача по справі звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 96,5 кв.м. Крім того, просив зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у встановленні паркану в межах визначених варіантом 1 (додаток 3) висновку судової будівельно-технічної експертизи №15-БТ/13-23 від 07 березня 2013 року, та стягнути судові витрати.

Відповідач та його адвокат позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити.

Представник Черкаської міської ради в задоволенні позову просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного та земельного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 22 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстр №4698) на праві приватної власності належить 11/25 частин будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване в Черкаському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації

Відповідачу по справі ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державною нотаріальною конторою від 10 грудня 1982 року належить 5/200 частин даного будинковолодіння, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державною нотаріальною конторою від 11 грудня 1988 року належить 17/100 частин даного будинковолодіння, на підставі договору дарування від 27 листопада 2009 року належить 39/200 частин даного будинковолодіння та рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2014 року ОСОБА_5 на праві власності належить 17/100 частини домоволодіння.

В сукупності ОСОБА_3 належить 14/25 частин будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1.

За вказаним будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 784 кв.м., із яких 496 кв.м. знаходяться в постійному користуванні згідно рішення Виконкому Черкаської міської ради № 1062 від 04 грудня 1954 року, а 288 кв.м., в тимчасовому користуванні згідно рішення Виконкому Черкаської міської ради № 164 від 26 вересня 1989 року. Вказане підтверджується технічним паспортом на будинковолодіння та довідкою з ЧООБТІ.

Рішенням Народного суду м.Черкаси від 08 грудня 1972 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 було порівну розподілено між подружжям ОСОБА_3 (49 %) та ОСОБА_6 (51%), та було розділено в рівних частинах, як зазначено на схемі розподілу присадибну ділянку ОСОБА_6 - 367кв.м., а ОСОБА_3 - 368 кв.м.. Розподіл будинковолодіння та присадибної ділянки було здійснено згідно висновку інвентарбюро від 25 травня 1972 року.

В подальшому вказані частини будинковолодіння та земельної ділянки належали спадкоємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та неодноразово відчужувались, відповідно до договору купівлі - продажу та договору дарування.

Відповідно до вимог ст. 40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектарів .

Згідно з вимогами ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Пунктом п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.04 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" передбачено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Статтею 91 ч.1 п. г) ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до Акту розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.28) вбачається, що загальна площа земельної ділянки 793 кв.м., із яких ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 300 кв.м., а ОСОБА_3 - земельною ділянкою площею 493 кв.м.

Таким чином, до позивача перейшло право користування ? частиною земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, відповідно до рішення суду від 08 грудня 1972 року, яким проведено розподіл будинку та земельної ділянки між попередніми власниками.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме до зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою площею 367 кв.м., відповідно до рішення народного суду м. Черкаси від 08 грудня 1972 року та схеми розподілу земельної ділянки від 25 травня 1972 року по АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити, так як вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 40, 91, 120-121, 152 ЗК України, ст. 377 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою площею 367 кв.м., відповідно до рішення народного суду м. Черкаси від 08 грудня 1972 року та схеми розподілу земельної ділянки від 25 травня 1972 року по АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: