РІШЕННЯ

Іменем України

23.07.2015 року Франківський районний суд м. Львова, у складі:

головуючого судді - Ю.М. Ванівського

при секретарі - Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Обласного комунального підприємства Львівської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ», Львівське комунальне підприємство «Затишне», ОСОБА_6 про звільнення приміщень та демонтаж,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2012 року Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відповідача ОСОБА_2 про звільнення приміщень та демонтаж.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач, який являється власником квартири АДРЕСА_1, де також мешкає позивач, незаконно заволодів шляхом часткового розбирання перегородки між приміщеннями (літ. XIV та XV), та безпідставно одноосібно користується допоміжними приміщеннями площею 45,3 кв.м., які позначені на поверховому плані приміщення підвалу літ. XV-XVII. При цьому відповідач не допускає позивача до цих допоміжних приміщень, чим, на його думку, позбавляє останнього права власності на приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами квартир, які призначені для забезпечення його потреб як власника квартири, що розташована у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2 20.02.2013 року подав заперечення на позовну заяву у яких зазначає, що згідно акту приймання передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 02.09.2008 року, з балансу ЛКП «Затишне» на баланс ОСББ «Надія-НЛ» передано активи житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 19, зокрема допоміжні приміщення загальною площею 358 кв.м. При цьому у акті приймання-передачі вказано що інші нежитлові приміщення 78,2 кв.м. становлять комунальну власність. Загальна ж площа спірних приміщень під літерами III, IV, V, VI, XV, XVI, XVIІ

становить саме ці 78,2 кв.м. Таким чином, на думку Відповідача, до складу прийнятого ОСББ «Надія-НЛ» майна якраз не увійшли приміщення позначені літерами III, IV, V, VI, XV, XVI, XVIІ, а відтак Позивач, який є членом цього ОСББ, не є співвласником спірних приміщень. Також Відповідач вказує на те, що згідно із матеріалів інвентаризаційної справи, а саме допоміжної таблиці №1 від 30.12.2008 року (ст. 107, 108, 112) вбачається що спірні приміщення є нежитловими. Враховуючи наведене ОСОБА_2 не вважає ОСОБА_1 належним Позивачем, а себе належним Відповідачем і просить відмовити у задоволені Позову.

16 жовтня 2014 року позивачем, у звязку із залученням до участі у справі Обласного комунального підприємства Львівської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. Описуючи обставини передання будинку за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 19, на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ», посилаючись на положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» від 15 вересня 1992 року та інші правові акти, позивач вказує на не дотримання Обласним комунальним підприємством Львівської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» законодавчих положень при видачі ним витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №21459690 від 30.12.2008 року та Технічного паспорту на нежитлові приміщення за адресою м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 19 а відтак просить визнати їх незаконними та скасувати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та надали пояснення щодо обставин справи та обґрунтування позову аналогічні тим, що викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили із мотивів викладених у письмових запереченнях, просять відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив за його безпідставністю.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні позов піжтримав, просив задовольнити.

Інші учасники по справі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ст. 169 ЦПК України, їх неявка не є перепоною для розгляду справи по суті.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, матеріали витребуваної інвентаризаційної справи на будинок по вул. Нечуя-Левицького, 19 у м. Львові, матеріали витребуваної судової справи № 2-156/11, перевіривши такі доказами, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про звільнення приміщень та демонтаж не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Під час судового розгляду встановлено, що 11 листопада 2008 року між громадянином ОСОБА_2 та громадянами ОСОБА_7, ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу квартири №3а по вул. Нечуя-Левицького, 19 у м. Львові, згідно якого до квартири також належить підвал площею 18,2 кв.м. Право власності зареєстроване ОКП ЛОР ««БТІ та ЕО» 12.11.2008 року.

Поряд з цим, у 2008 році частиною власників квартир у будинку №19 по вул. Нечуя-Левицького у м. Львові, серед яких був і позивач - ОСОБА_1,створено Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ», яке зареєстровано Управлінням державної реєстрації ЛМР 18.07.2008 року за № 117.

02.09.2008 року між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ» та ЛКП «Затишне» було укладено акт приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, згідно якого, як було правильно зазначено відповідачем ОСОБА_2, з балансу ЛКП «Затишне» на баланс ОСББ «Надія-НЛ» було передано також допоміжні приміщення загальною площею 358 кв.м. Водночас, із Розділу 2 даного акту, а саме пункту під назвою «інші технічні приміщення», випливає, що спірні приміщення площею 78,2 кв.м. залишено у комунальній власності.

Те, що вказані приміщення є саме: нежитловими, а не допоміжними, як на це вказує позивач, підтверджується окрім акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс також матеріалами інвентаризаційної справи на будинок за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 19.

Окрім цього, наведені вище обставини справи знаходять своє підтвердження та відображення і у Рішенні Франківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2011 року по справі № 2-156/11, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2013 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2013 року.

Окрім вказаного, під час розгляду справи № 2-156/11 у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції встановлено відсутність у спірних приміщеннях інженерних комунікацій що необхідні для експлуатації будинку, а відтак підтверджено їхній нежитловий статус та право саме Львівської міської ради розпоряджатися цими приміщеннями, як належною їй комунальною власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартир у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно з ч. 1-3 ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку.

Статтею 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку, а допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Окрім цього у даній статті розмежовано поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень, оскільки під останніми розуміють приміщення, які належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійними об'єктами цивільно-правових відносин;

З аналізу статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 вищезгаданого Закону, випливає, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками саме допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Власники неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Разом з тим, відповідно до частини пятої статті 60 цього Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до вимог ст. 386-392 ЦК України, звертатись із позовом до суду про витребування нерухомого майна може лише власник, права якого порушені.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного-процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, зважаючи на наведені обставини справи та законодавчі положення, враховуючи обставини, встановлені Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2011 року по справі № 2-156/11,суд приходить до висновку що, оскільки об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ» не є власником спірних нежитлових приміщень, значить і його член позивач ОСОБА_1також не є співвласником таких приміщень а відтак не вправі вимагати від відповідачів вчинення будь-яких дій що безпосередньо повязані із спірним майном.

Що стосується вимог заявлених позивачем в його заяві про збільшення розміру позовних вимог, а саме визнання незаконними та скасування витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №21459690 від 30.12.2008 року та Технічного паспорту на нежитлові приміщення за адресою м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 19 виданих Обласним комунальним підприємством Львівської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», то вони також не підлягають задоволенню, оскільки, на підставі ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України їх розгляд здійснюється відповідним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства, а не місцевими судами в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 61, 169, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Обласного комунального підприємства Львівської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-НЛ», Львівське комунальне підприємство «Затишне», ОСОБА_6 про звільнення приміщень та демонтаж - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ванівський Юрій Михайлович