Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 4с-82/11
У Х В А Л А

26 грудня 2011 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді Смоляра А.О.при секретарі Мандрик А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»» про визнання постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції недійсною, -

встановив:

ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду із скаргою в якій просять скасувати постанову ЦВДВС Черкаського міського управління юстиції від 12.05.2011 року №26388658про відкриття виконавчого провадження та стягнення Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції з ПАТ «КБ «Надра» виконавчого збору у розмірі 12 грн.

Свої вимоги мотивували тим, що заступником начальника Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_1, в ході завершення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3674виданого 08.09.2010року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з скаржника на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 120грн., 12.05.2011року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Вважають, що дана постанова винесена з порушенням норм діючого законодавства. Зауважуючи про те, що провадження по виконавчому документу відкрито 29.10.2010року, а тому до даного провадження мають застосовуватись вимоги Закону «Про виконавче провадження» в тій редакції, яка діяла на момент відкриття провадження. Виконавче провадження було закрите на підставі п.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку зі зверненням стягувача із заявою про повернення виконавчого документа без виконання, оскільки кошти стягувачу були повернуті ними в добровільному порядку, хоча і з простроченням відповідного терміну зазначеному в постанові. На їх думку право органу ВДВС на стягнення виконавчого збору виникає лише у разі стягнення з боржника сум або передачі майна боржника стягувачу державним виконавцем, в результаті проведення ним дій спрямованих на примусове фактичне стягнення з боржника заборгованості за виконавчим документом. Оскільки фактично таких дій не проводилось, то на їх думку і право на стягнення виконавчого збору не виникало.

В судовому засіданні представник скаржника, скаргу підтримав з підстав наведених у мотивувальній частині скарги, та просив їх задовольнити.

Представник Центрального ВДВС Черкаського міського управління юстиції проти задоволення скарги заперечував.

Зазначив, що дії виконавця в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства. При цьому вони керувалися нормами законодавства, які діяли на момент вчинення процесуальної дії, тобто на момент винесення постанови. Посилання скаржника на те, що вони повинні були діяти в межах Закону «Про виконавче провадження» в редакції станом на момент відкриття провадження за основним боргом, вважають безпідставними, та такими що не ґрунтуються на вимогах закону.

Також зауважив, що скаржник виконав своє зобовязання з простроченням терміну вказаного в постанові про відкриття виконавчого провадження, тому таке виконання зобовязання не може вважатися добровільним. Крім того, після закінчення встановленого строку для добровільного виконання, державним виконавцем до повного виконання рішення скаржником було проведено ряд заходів передбачених законом, направлених на примусове виконання. Зокрема, в період знаходження виконавчого листа на виконанні були направлені відповідні запити про наявність нерухомого майна, проведено опис рухомого майна, було залучено експерта для оцінки описаного майна, та неодноразово проведено вилучення наявних грошових коштів у Черкаській філії банку «Надра» та проведено ряд інших дій направлених на примусове виконання.

Заслухавши пояснення представників скаржника та Центрального відділу ДВС, дослідивши матеріали скарги та наданих заперечень, суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

01.10.2010 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3674виданого 08.09.2010року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з скаржника на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 120грн., та запропоновано боржнику виконати рішення в добровільному порядку, при цьому надано термін протягом семи діб, та попереджено, що в разі невиконання у вказаний термін, рішення буде виконано в примусовому порядку зі стягнення з боржника виконавчого збору. Протягом зазначеного терміну боржник не вчинив жодних дій направлених на добровільне виконання рішення суду. Тому виконавцем за зведеним провадженням були вчинені дії направлені на примусове виконання зазначеного рішення суду. Виконавче провадження за даним виконавчим листом було закрито лише 11.05.2011року у звязку заявою стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. 12.05.2011державним виконавцем була винесена оскаржувана постанова, якою було відкрито виконавче провадження про стягнення виконавчого збору з ПАТ «КБ «Надра», яка виділена в окреме провадження.

Факт того, що виконавчі дії направлені на примусове виконання рішення суду проводились державним виконавцем, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Доказів, які б підтверджували добровільне виконання рішення суду у період часу визначеного для такого виконання постановою державного виконавця, скаржником не надано.

Відповідно до ст. 46 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження про стягнення з скаржника на користь ОСОБА_2 боргу, встановлено, що у разі невиконання рішення суду у строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника постановою стягується виконавчий збір у розмірі 10 % від фактично стягнутої суми. В редакції цього закону, станом на момент винесення оскаржуваної постанови закріплена аналогічна норма, а саме ст. 28 Закону, встановлює, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк встановлений ч.2 ст. 25 цього Закону, для самостійного його виконання, постановою державного виконавця, з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника, також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою згодою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів, безпосередньо на рахунок стягувача.

Тобто законодавець, чітко визначає, що стягнення виконавчого збору повинно бути проведено, у разі невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем термін для добровільного виконання.

Частиною 3 ст. 2 ЦПК України, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, тому на думку суду виконавцем правомірно застосовано норми ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент вчинення конкретної проецесуальної дії, а саме винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень.

Відповідно до ч.3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В судовому засіданні встановлено, що скаржник в добровільному порядку в установлений державним виконавцем термін рішення суду не виконав. Після збігу терміну для добровільного виконання, державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження проводились заходи по примусовому виконанню судового рішення, на підставі відповідного виконавчого листа.

Вимоги скаржника про незаконність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору з тих мотивів, що вони самостійно провели розрахунок зі стягувачем, що на їх думку доводить факт відсутності примусового виконання судового рішення, ґрунтуються на припущеннях скаржника, що відповідно до ст. 60 ЦПК України не може служити підставою для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 387 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»» про скасування постанови №26388658від 12.05.2011 року про відкриття виконавчого провадження та стягнення Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції з ПАТ «КБ «НАДРА» виконавчого збору у розмірі 12 грн. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Головуючий: ОСОБА_3