АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6995/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Парк Сервіс 7» про витребування майна з незаконного володіння та звільнення приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у липні 2014 року.

Зазначав, що згідно свідоцтва про право власності від 11.02.1998 року, технічного паспорту та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1, він є власником нежилих приміщень площею 367,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі нежитлового приміщення площею 21,9 кв.м., розташованого на І поверсі, яке, за інформацією ТОВ «Парк Сервіс 7», що є обслуговуючою організацією, займає відповідач. Враховуючи те що відповідач займає вказане приміщення незаконно, просив суд витребувати нежитлове приміщення площею 21,9 кв.м., яке розташоване на І поверсі літери «А» по АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння та зобов'язати відповідача його звільнити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності від 11.02.1998 року, виданого на підставі Наказу «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна» від 25.11.1997 року №485-В, ПАТ «Київміськбуд» на праві власності належать нежилі приміщення площею 539,70 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно Свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна, виданого 15.01.1999 року Харківською районною державною адміністрацією міста Києва, на підставі розпорядження органу приватизації житла Харківської райдержадміністрації м. Києва ГБ № 366 від 04.01.1999 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить гаражний бокс НОМЕР_2, ГП№2 площею 16,3 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Право власності на гаражний бокс НОМЕР_2 зареєстровано за відповідачем 29.01.1999 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації за № 86/22985.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що до складу нежилих приміщень, загальною площею 539,70 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1 та перебувають у його власності, в тому числі входить нежитлове приміщення площею 21,9 кв.м., розташоване на першої поверсі, яке займане відповідачем, у зв'язку з чим на підставі ст.ст. 387,391 ЦК України просив задовольнити позовні вимоги та витребувати вказане приміщення з чужого незаконного володіння відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з необгрунтованості та їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того що, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Встановивши дійсні обставини справи суд першої інстанції вірно зазначив що відповідач ОСОБА_3 здійснює право власності гаражним боксом на законних правових підставах.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так в ході розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього права власності на гаражний бокс НОМЕР_2, ГП№2 площею 16,3 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1, яке перебуває у власності відповідача. Як і не було надано доказів на підтвердження користування відповідачем нежилим приміщенням площею 21,9 кв.м., розташованим за зазначеною адресою, яке перебуває у власності позивача.

Суд першої інстанції вірно виходив з необґрунтованості посилання ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на те, що відповідач займає гаражний бокс НОМЕР_3 оскільки, що такий номер був присвоєний під час будівництва об'єкту і залишився ним та який входить до складу нежилих приміщень за адресою АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач зазначав, що право власності відповідача на гаражний бокс НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ним не оспорюється, натомість стверджував що ОСОБА_3 займає нежитлове приміщення площею 21,9 кв.м., яке розташовано на І поверсі літ А з вказаною адресою незаконно. Проте дана обставина не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справу, так судом встановлено що відповідач користується гаражним боксом НОМЕР_2, ГП№2 площею 16,3 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 15.01.1999 року.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовні вимоги що ґрунтуються на вимогах ст.387, 391 ЦК України підлягають задоволенню лише у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння.

Не встановивши наявність у позивача права власності на гаражний бокс НОМЕР_2, що перебуває у володінні відповідача, а також факту користування відповідачем нежитловим приміщенням площею 21,9 кв.м., що перебуває у володінні позивача, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог.

Не вбачається порушень судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при відхилення клопотання представника позивача про призначення експертизи, оскільки поставлені в клопотанні питання не є предметом доказування у даній справі.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: