АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1870/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О. Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2014 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

20 жовтня 2014 року у зазначеній справі відкрито провадження.

15 жовтня 2014 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_5

Свою заяву обґрунтовувала тим, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду, та призведе до порушення її майнових інтересів, оскільки відповідач ніде не працює, стабільних доходів не має, не здійснює заходів для добровільного відшкодування спричинених збитків, намагається уникнути цивільно-правової відповідальності.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення заходів забезпечення позову задоволено частково.

Накладено в межах ціни позову (174 722 грн. 87 коп.) арешт на транспортні засоби, які належать на праві приватної власності ОСОБА_5, до розгляду справи по суті.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 20 жовтня 2014 року про забезпечення позову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3, оскільки вважає що така постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначив, що в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, який свідчив би про намір відповідача відчужити майно та ухилитися від досудового врегулювання.

В судове засідання ОСОБА_5 не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.35), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції врахував характер спірних правовідносин, у сфері яких виник спір між сторонами, прийшов до висновку, що рішення по справі буде неможливо виконати, і частково задовольнив заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову на транспортні засоби, що належать на праві приватної власності ОСОБА_5.

Такий висновок є правильним, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 ЦПК України.

Пункт 1 частини 1 статті 152 ЦПК України передбачає забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в Постанові № 9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальних збитків у сумі 174 722 грн. 87 коп. завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, може в подальшому утруднити виконання рішення суду.

Таким чином, суддя у відповідності з нормами ст.ст.151, 152 ЦПК України вжив заходів для забезпечення заявлених позовних вимог, в межах цих вимог та у спосіб передбачений ст. 152 ЦПК України.

Вжиті заходи забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами.

Крім цього, довідкою УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 18 листопада 2014 року за № 10/С-2135 надана інформація, що станом на 11 листопада 2014 року, автомобіль Mercedes-benz S 320, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, який був зареєстрований за гр. ОСОБА_5, 17 вересня 2014 року знято з обліку та 12 листопада 2014 року перереєстровано на іншу особу /а.с.31/.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач усвідомлюючи цивільно - правові наслідки дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась за його участю 11 липня 2014 року при керуванні автомобілем Mercedes-benz S 320, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, здійснив відчуження зазначеного транспортного засобу.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про намір відповідача відчужити майно та ухилитися від досудового врегулювання є неспроможними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м.Києва постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: