Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Дьоміної О.О.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - Бігун Зоряни Василівни на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог позивач указував на те, що 21 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» (далі - ВАТ «Електрон Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 25 тис. доларів США на умовах сплати 12 % річних та з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 21 січня 2023 року.

Також зазначав, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 21 січня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до положень якого ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 передали банку в іпотеку належну їм квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 не виконує умови кредитного договору щодо внесення щомісячних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу від свого імені ПАТ «ВіЕс Банк» указаного предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю згідно з договором купівлі-продажу та забезпечити право банку щодо всіх повноважень продавця, а кошти, одержані від реалізації, скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором від 21 січня 2008 року в розмірі 17 587,32 доларів США, а також закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя та виселити ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «ВіЕс Банк» - Бігун З.В. просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусово стягувати нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами в іноземній валюті.

Проте погодитися з таким висновком судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судами встановлено, що 21 січня 2008 року ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 25 тис. доларів США, на умовах сплати 12 % річних та з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 21 січня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 21 січня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, переметом якого є належна відповідачам квартира АДРЕСА_1, загальною площею 81,8 кв. м.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_5 умов кредитного договору станом на 07 серпня 2014 року виникла заборгованість перед ПАТ «ВіЕс Банк» у розмірі 17 587,32 доларів США.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон), протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (ч. 4 Закону).

При цьому під мораторієм розуміється встановлене законом відстрочення виконання зобов'язань на певний період.

Однак суди на порушення вимог ст. ст. 213 і 214 ЦПК України, застосовуючи до спірних правовідносин Закон, не врахували того, що він дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, не зупиняє, тому й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що виключає можливість вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

З огляду на викладене ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - Бігун Зоряни Василівни задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова
О.М. Ситнік