_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-6531/11
Провадження № 2/520/2665/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2011 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки від 19.10.2006 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі 01.10.2007 року за № 5758381.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що даний іпотечний договір, укладений між ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_2 є недійсним, оскільки у звязку із визнанням недійсним договору купівлі-продажу від 15.03.2006 року, за яким ОСОБА_1, ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_2 купив квартиру № 7 в будинку № 10 корпус 5 по пр. Маршала Жукова 10 в м. Одесі, то в розумінні ЦК України, ОСОБА_2 не мав жодних підстав на розпорядження даною квартирою та передачу її в іпотеку згідно договору від 19.10.2006 року, оскільки визнаний судом недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15.03.2006 року, за яким ОСОБА_2 став набувачем квартири є недійсним з моменту його укладення. При цьому ні позивач ОСОБА_1 ні його померла мати ОСОБА_4 не надавали згоди на передачу їх квартири в іпотеку.

Тому позивач вважає, що іпотечний договір суперечить керуючись ст. ст. 1, 5 Закону України Про іпотеку, ст. ст. 203, 215, 317, 575, 583 ЦК України та моральним засадам суспільства ,а від так підлягає визнанню недійсним.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2012 року позов задоволено частково. Вказано про нікчемність іпотечного договору від 19 жовтня 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий номер 4760 від 19 жовтня 2006 року зареєстрованого в Державному реєстрі іпотек 01 жовтня 2007 року за № 5758381. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 04.02.2014 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2012 року змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Позов ОСОБА_1 задовольнити. Визнати недійсним іпотечний договір від 19 жовтня 2006 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий номер 4760 від 19 жовтня 2006 року зареєстрованого в Державному реєстрі іпотек 01 жовтня 2007 року за № 5758381». В решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з даними рішеннями судів, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2012 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М. від 12 березня 2015 року справу було прийнято до провадження суду та призначено судове засідання.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення в межах доводів, якими обґрунтована позовна заява.

Представник відповідача ПАТ УкрСиббанк в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_6 до суду не зявився, про час та місце судового засідання сповіщений належним чином, 16.06.2015 року від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача.

Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» позов вважав необґрунтованим, надав письмові заперечення проти задоволення позову, у яких просив у задоволенні позову відмовити та надав пояснення де зазначив, що ОСОБА_4, ОСОБА_1 на час укладення іпотечного договору між ОСОБА_2 та ПАТ УкрСиббанк від 19.10.2006 року про передачу в іпотеку квартири № 7 в будинку № 10 корпус 5 по пр. Маршала Жукова 10 в м. Одесі не були власниками даної квартири, яка була ними відчужена ОСОБА_2 15.03.2006 року, тобто більше ніж за півроку до укладення іпотечного договору і тому не повинні були надавати дозвіл на передачу квартири в іпотеку банку. ПАТ Дельта Банк набув право вимоги до боржника за кредитним договором ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2011 року, укладеного з ПАТ УкрСиббанк і тому права ПАТ Дельта Банк можуть бути порушеними визнанням іпотечного договору недійсним, оскільки в такому разі зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором, які він не виконує, залишаться незабезпеченими.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні поданого позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено Договір Купівлі-продажу квартири, згідно умов якого ОСОБА_1, ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_2 купив двохкімнатну квартиру № 7, що знаходиться в місті Одесі по проспекту Маршала Жукова 10 корпус 5 загальною площею 54,3 кв. м., житловою площею 30,6 кв. м. , зареєстрованого в КП ОМБТІ та РОН15.03.2006 року (т.1, а. с. 9; 64).

19.10.2006 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого Банк зобовязався надати, а ОСОБА_2 зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Банку в строк до 19.10.2006 року кредит в сумі 30000 доларів США, що за курсом НБУ становило 151500 грн. (т.1, а. с. 51-55).

Крім того, 19.10.2006 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання кредитної лінії № 0, згідно якого АКІБ УкрСиббанк зобовязався надати, а ОСОБА_2 зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Банку в строк до 19.10.2006 року кредит в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 1181,91 грн. Згідно п. 2.1. даного договору у забезпечення виконання зобовязань Позичальника за даним договором Банком приймається застава нерухомого майна, а саме двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1, а. с. 56-60).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписом частини 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту 0 від 19.10.2006 року та за договором про надання кредитної лінії № 0 від 19.10.2006 року, між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 передав, а АКІБ УкрСиббанк прийняв в іпотеку нерухоме майно - квартиру № 7, що знаходиться в місті Одесі по проспекту Маршала Жукова 10 корпус 5 загальною площею 54,3 кв. м., житловою площею 30,6 кв. м.

Вказаний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 4760 ( т.1, а. с. 48-50).

Статтею 2 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням вищевказаного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було накладено заборону відчуження зазначеного у договорі іпотеки майна, а саме: квартиру № 7, що знаходиться в місті Одесі по проспекту Маршала Жукова 10 корпус 5 загальною площею 54,3 кв. м., житловою площею 30,6 кв. м., що зареєстрована в реєстрі за № 539 (т. 1 а.с. 50).

Згідно ч. 2 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна.

19.10.2006 року нотаріусом було зроблено витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру заборон, відповідно до вказаних витягів власником предмета іпотеки був ОСОБА_2, заборон та арештів не було ( т. 1. а.с. 70, 71, 72).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи те, що між сторонами було укладено вищезазначений іпотечний договір, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору, дотримались принципу свободи договору (ст. 627 Цивільного кодексу України) та принципу волевиявлення учасника правочину, що визначений ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2007 року ОСОБА_8 померла, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації смертей 13.10.2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 8961, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 116637 ( т. 1, а. с. 10).

Згодом, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2009 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні власністю квартирою відмовлено квартиру № 7 в будинку № 10 корпус 5 по пр. Маршала Жукова 10 в м.Одесі та виселення було відмовлено. Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15.03.2006 року, за яким ОСОБА_1, ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_2 купив двохкімнатну квартиру № 7, що знаходиться в місті Одесі по проспекту Маршала Жукова 10 корпус 5 загальною площею 54,3 кв. м., житловою площею 30,6 кв. м. ( т. 1, а. с. 12).

Згідно витягу з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, ПАТ УкрСиббанк відступило право вимоги за кредитами, а ПАТ Дельта Банк придбало кредити в тому числі договір 0, укладений між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2 ( т. 1 а. с. 90-96).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 10.07.2012 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дельта Банк на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2009 року відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2009 року у частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2006 року, за яким ОСОБА_1, ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_2 купив двохкімнатну квартиру № 7, що знаходиться в місті Одесі по проспекту Маршала Жукова 10 корпус 5 залишено без змін.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що на момент укладання спірного договору іпотеки ОСОБА_2 не був власником квартири та не міг здійснювати передбачене ч. 1 ст. 317 ЦК України та ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» право розпорядження квартирою та передачу її в іпотеку, оскільки договір купівлі продажу цієї квартири визнаний рішенням суду недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Однак, з матеріалів справи та наданих нотаріусом документів, копії яких зберігаються в справі нотаріуса вбачається, що при укладенні іпотечного договору сторонами було надано всі передбачені законом документи, з яких не вбачалось право володіння або право користування позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а від так їх згода на передачу квартири в іпотеку була не потрібною.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги довідку (виписку з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 12.10.2006 року, з якої вбачається, що на момент укладання договору іпотеки у спірній квартирі зареєстрованих осіб не було.

Також матеріали справи містять заяву дружини відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11 від 19.10.2006 року, якою вона надала згоду на передачу спірної квартири в іпотеку, зазначаючи, що договір укладається її чоловіком в інтересах сімї та відповідає їх волевиявленню.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та

розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України Про іпотеку предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Разом з цим, вирішуючи дане питання, суд враховує положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», згідно якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Крім того як вбачається з розяснень викладених у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Статтею 27 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, варто зазначити, що сторонами під час укладення договору іпотеки були дотримані всі вимоги закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» та п. 36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Тому, виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, під час укладення Іпотечного договору від 19 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3Д, суд приходить до висновку, що підстави для визнання цього правочину недійсним з підстав передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України відсутні, оскільки при його укладенні обставини, які б перешкоджали нотаріусу засвідчити його були відсутні.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача про те, що у даному випадку відбулось саме поновлення прав позивача на спірну квартиру, а не перехід права власності, що є безумовною підставою для задоволення позову, так як зазначені обставини вже встановлювались рішеннями попередніх судів, які ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 17.12.2014 року були скасовані, а висновки і мотиви суду вищої інстанції, з яких скасовані рішення, відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Нових підстав для задоволення позову позивачем у судовому засіданні надано не було.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 203, 215, 224, 546, 572, 575, 627, 628, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 34 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 27, 44, 55, 73 Закону України «Про нотаріат», п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 121-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.