Номер провадження: 22-ц/785/7394/15
Головуючий у першій інстанції Адамов А. С.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Сегеди С.М.

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2015 року, -

встановила:

08 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування, укладеного 06.11.2013 року, в частині дарування ним ОСОБА_3.1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що зазначений договір він уклав зі своєю дочкою ОСОБА_4 та зятем ОСОБА_3. Після спливу певного часу ОСОБА_3 почав виганяти його з будинку, погрожувати розправою, кривдити. У зв'язку з чим він вимушений був звернутися із заявою відносно ОСОБА_3 до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області. Також позивач в підтвердження позовних вимог зазначає, що ОСОБА_3 є психічно хворою людиною. Знаючи про хворобу відповідача, позивач не укладав би з ним договір дарування, отже ОСОБА_2 помилявся щодо обставин, що мають істотне значення. Вказане є підставною згідно чинного законодавства для розірвання договору дарування ОСОБА_3 1/2 частини житлового будинку.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування в частині дарування ОСОБА_3 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивач просить суд розірвати договір дарування, та не висуває позовної вимоги про визнання його недійсним, а отже суд не може з власної ініціативи визнавати недійсним визначений договір дарування та досліджувати обставини щодо його недійсності.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Заявляючи позов, позивач посилався на те, що укладаючи договір дарування ? частини належного йому будинку з надвірними будівлями на користь відповідача він помилявся щодо особи обдарованого, так як не знав, що останній страждає на психічне захворювання, а тому просив розірвати у цій частині договір, на підставі ст. 229 ЦК України.

Згідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчиняла правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У розумінні цієї статті істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Позивач сам пояснив, що на момент укладення правочину він помилявся щодо особи обдарованого, бо не знав, що останній страждає на психічне захворювання.

Інших підстав розірвання або визнання оспорюваного договору недійсним, позивач не заявляє.

Однак, згідно до статті 229 ЦК України така помилка навіть за її наявності не може бути підставою для визнання правочину недійсним, оскільки не стосується природи правочину, об'єму прав і обов'язків сторін, властивостей і якостей речі. Щодо особи обдарованого, слід зазначити, що він хоч і страждає на психічне захворювання, але недієздатним чи обмежено дієздатним він не визнаний, на момент укладення правочину мав повну дієздатність, тобто розумів значення своїх дій та міг керувати ними.

У відповідності до ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей або іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка), дітей.

Однак, відповідач до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти життя, здоров'я і власності дарувальника не притягався, а отже районний суд обґрунтовано прийшов до висновку, з яким погоджується і судова колегія про відсутність підстав для задоволення позову.

Слід також зазначити, що заявлені позивачем позовні вимоги про визнання договору дарування частково недійсним та розірвання цього ж договору є взаємовиключними, оскільки недійсний договір не може бути розірваний.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда