Справа № 317/4889/14-ц
№/п 2/317/274/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2015 року Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Яркіної С.В.,

при секретарі Пономарчук О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про поділ спільного майна, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить суд визнати отримані нею та відповідачем у шлюбі по кредитним договорам грошові кошти в розмірі 28 120 гривень (20 920 + 7 200) спільно нажитим майном; стягнути з відповідача на її користь ? частку самостійно погашеної суми спільно нажитих коштів у розмірі 11 874,63 грн. (9 046,785 + 2 827,845); стягнути з відповідача усі судові витрати в тому числі й витрати на послуги адвоката.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2002 року по 19.04.2013 року. За час перебування у шлюбі, в інтересах сімї та зі згоди відповідача були укладені кредитні договори на отримання грошових коштів на відкриття карточних рахунків та обслуговування кредитних карток на імя позивача в відділенні ПАТ «Дельта Банк» та в Запорізькому філіалі ПАТ КБ «ПриватБанк». 24.03.2010 року позивач уклала угоду з ПАТ «Дельта Банк» за № 001-07506-240310 та на її ім'я відкрита кредитна картка з лімітом по кредиту у сумі 20 920 гривень, яка витрачена на сімю. Зазначену суму кредиту погашено у розмірі 2 826,43 грн. за час перебування у шлюбі. Також позивачка у тому ж 2010 році уклала угоду з ПАТ КБ «ПриватБанк» та на її імя відкрито кредитну картку з лімітом по кредиту у сумі 7 200 гривень, яка витрачена на сімю, після розірвання шлюбу залишилася непогашена сума кредиту у розмірі 5 655,69 гривень. Позивач зазначає, що обидві суми пішли на погашення заборгованості по аліментам відповідача його доньці від першого шлюбу, а також на погашення боргів відповідача по ДТП у 2010 році.

У судовому засіданні позивач, її представник ОСОБА_1, який діє відповідно до угоди, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити повністю.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що йому не було відомо про те, що у позивача є в користуванні кредитні карти, позивачка його жодним чином не повідомила про існування кредитних карток, бо він навіть й не знав в якому розмірі позивач отримувала заробітну платню, та підтверджує, що ані він, ані позивачка не користувалися цією карткою в інтересах та на потреби сім'ї.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала повністю та зазначила, що договірні відносини на відкриття на імя позивача кредитних карток регулюються лише між нею та банком, та взяті грошові суми по кредитним карткам не є спільним майном подружжя, оскільки позивач не довела, що кошти використані в інтересах сімї.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та недоведеними, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У ході судового розгляду встановлено, що з 01.03.2002 року по 19.04.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19.04.2013 року.

Відповідно до довідки наданої 26.02.2013 року вих. № 05-1191280 вбачається, що ОСОБА_3 є стороною за Договором № 001-07506-240310 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 24.03.2010 року з АТ «Дельта Банк», станом на 26.02.2013 рік, загальна сума заборгованості за вищевказаним договором складає 18 093,57 гривень. Однак, надана позивачем довідка від 26.02.2013 року АТ «Дельта Банк», не зазначає, яка сума була видана позивачу та в який період, не вбачає скільки сплачено станом на дату її видачі. Тому, суд не може брати до уваги зазначений доказ, оскільки він є не повним та має протиріччя з поясненнями наданими в ході розгляду справи.

В позовній заяві позивач зазначає, що ним брались кредитні кошти в ПАТ КБ «ПриватБанк» також шляхом відкриття кредитної картки.

Із роздруківки ПАТ КБ «ПриватБанк», залученої до справи вбачається, що в період з 01.02.2013 року по 04.11.2014 роки по картковому рахунку позивача проведено операції неодноразового зняття та поповнення коштів.

Натомість наданий позивачем вищезазначений доказ не містить повних даних, коли, з ким було оформлено кредитні договори, оскільки суду вони взагалі не надані, а лише є посилання у позові. Суд також критично ставиться до наданої позивачем роздруківки ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки довідка надана «Приватбанком» містять відомості за період 2013-2014 рік, тобто вже після розірвання шлюбу, не зазначено ні дати укладення кредитного договору, ні суми, яка надавалась банком.

Окрім того, зазначена довідка не завірена належним чином, не містять ні печатки банку, ні підпису уповноваженої на це особи.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

З аналізу вказаних норм закону вбачається, що кредитні зобов'язання не підлягають поділу, а лише враховуються при поділі майна подружжя.

Із пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що він не використовував кредитних карток позивачки та грошових коштів з карткового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Дельта Банк» не знімав, своєї згоди на це на надавав, оскільки його з цього приводу позивач не ставила до відома. Крім того, на початку грудня 2010 року відповідач після чергової сварки переїхав мешкати до матері за адресою: вул. Руська будинок 38 м. Запоріжжя до літку 2010 року, тому сторони припинили між собою шлюбно-сімейні відносини та проживали за різними адресами, що підтверджується довідкою з місця проживання.

Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які пояснили, що дійсно з початку 2010 року до червня місяця відповідач проживав спочатку у брата, а потім у матері, декілька разів на тиждень приїздив до позивачки, щоб погодувати собаку. Окрім того, свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_4 змушений був продати свій мікроавтобус у 2012 році, внаслідок чого погасив усю суму боргу по аліментам.

Надані позивачем свідчення, в якості свідка про те, що кредитні кошти в банках вона отримала на погашення заборгованості по аліментам відповідача його доньці від першого шлюбу, а також на погашення боргів відповідача по ДТП у 2010 році не підтверджені ні якими доказами та спростовуються наданою до суду копією постанови від 02.07.2012 р. про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП, що свідчить про те, що ДТП вчинене вже після отримання кредиту, а також постановою про закінчення виконавчого провадження від 12.06.2012 р., що також свідчить про те, що заборгованість по аліментам сплачена тільки через два роки після отримання кредитних коштів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-відеозаписів, висновків експертів.

З метою доказування своїх вимог позивач надала до суду виписки по зазначеним кредитним рахункам. Однак, з зазначених виписок не вбачається, що позивач укладаючи договори на відкриття кредитних рахунків, знімаючи готівкові гроші у банкоматах, а також розраховуючись картками діяла в інтересах сім'ї, або ці грошові кошти отримані за згодою відповідача.

Також суд не може взяти до уваги довід позивача, що витрачені нею під час шлюбу грошові суми на утримання сім'ї підлягають розділу, оскільки по своєї суті це не є розділом сумісного набутого майна.

Свідки з боку позивача не спростували і не довели ті обставини на які вона посилалася у своїй позовній заяві в обґрунтування позовних вимог.

Свідок ОСОБА_7 та ОСОБА_8, з боку позивача, в суді пояснили, що їм відомо, що позивачка дійсно брала кредит, з її слів на погашення боргів ОСОБА_4, однак на які цілі були витрачені кредитні кошти не знають.

Оскільки позивачкою будь-яких доказів того, що кредитна картка відкривалася в інтересах сімї та майно яке було отримане за цією кредитною карткою використане в інтересах сімї не надано, отже, обов'язки за кредитними договорами перед банками, які позивач взяла на себе, не можуть бути визнані судом об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як відсутні належні докази, що отримані гроші, та в якій саме сумі були використані в інтересах сім'ї.

Таким чином, судом установлено, що кошти, одержані позивачем за кредитним договором з Банком, використані нею не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, тому дійшов висновку, що цей кредитні карткові договори не створювали обов'язки для відповідача, а відтак в позові повинно бути відмовлено.

Зазначені обставини відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55ц13, відповідно до якої договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сімї, а на інші потреби, не створює обовязків для іншого з подружжя.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не доведено, які саме суми вона брала у ПАТ «Дельта Банк», а також не надано відповідних доказів щодо оформлення нею кредитної картки у 2010 році ПАТ КБ «ПриватБанк», а також беручи до уваги те, що позивачем не доведено факту використання кредитних коштів за кредитними картками в інтересах сім'ї - підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 65 ЦК України,

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Яркіна