Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Дьоміної О.О.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його тітка - ОСОБА_6, яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1, і за якою в період з лютого 2011 року до її смерті він здійснював постійний догляд.

Також вказував, що 12 січня 2011 року ОСОБА_6 склала заповіт, згідно з яким він є спадкоємцем всього належного їй на праві особистої власності майна, у тому числі й житлового будинку АДРЕСА_1.

Крім того, зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла й він здійснив її поховання за власний рахунок.

При цьому позивач зауважив, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина та він як спадкоємець за заповітом почав підготовку документів для її оформлення, однак нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12 січня 2011 року неможливо, оскільки є інший заповіт, посвідчений міською державною нотаріальною конторою 25 березня 2011 року, спадкоємицею за яким є ОСОБА_5

Посилаючись на те, що на час складання заповіту, 25 березня 2011 року, ОСОБА_6 виповнилося 89 років, вона мала незадовільний стан здоров'я, як людина похилого віку часто хворіла та крім того, заповіт від 25 березня 2011 року від імені заповідача було підписано ОСОБА_7 з невідомих причин, оскільки попередній заповіт ОСОБА_6 підписувала власноручно, а стан її здоров'я з того часу був незмінним і вона могла розписуватися сама, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, посвідчений 25 березня 2011 року державним нотаріусом Золотоніської міської нотаріальної контори ОСОБА_8, недійсним та відновити чинність заповіту складеного ОСОБА_6 на його ім'я, посвідченого 12 січня 2011 року приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2014 року в позові відмовлено.

Судом апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відсутні правові підстави для визнання заповіту недійсним так як підтвердження того, що ОСОБА_6 у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними відсутні.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 12 січня 2011 року складено заповіт, згідно з яким на випадок смерті ОСОБА_6 спадкоємцем всього належного їй на праві особистої власності майна, у тому числі й жилого будинку з господарсько-побутовими спорудами та земельною ділянкою, що знаходяться по АДРЕСА_1, є ОСОБА_4

Також встановлено, що 25 березня 2011 року складено заповіт, згідно з яким ОСОБА_6 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належите їй і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_5

У тексті заповіту зроблено відмітку про те, що у зв'язку з хворобою заповідача та за її проханням, у її присутності заповіт, який їй прочитано вголос, підписала ОСОБА_7 та свідки: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ідентифікаційні дані та підписи яких містяться в тексті заповіту.

Згідно із свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

За змістом ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Місцевий суд, вирішуючи спір, всупереч ст. ст. 212-215 ЦПК України зазначені положення закону до уваги не взяв, не визначився з характером спірних правовідносин і правовою нормою, яка підлягає застосуванню до них, не врахував, що, поміж іншого, й нікчемність заповіту є предметом спору сторін, у зв'язку із чим не уточнив позовних вимог, не попередив сторони про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, не зазначив у рішенні, чи мали місце обставини, якими ОСОБА_4 обґрунтовував свій позов щодо змоги ОСОБА_6 особисто поставити свій підпис при посвідченні спірного заповіту, та не перевіряв, чи були фізичні вади, що заважали останній власноручно його підписати, чи є підтвердження того, що ОСОБА_7 при підписанні тексту спірного заповіту діяла за дорученням ОСОБА_6

Оскільки суд першої інстанції фактичні обставини справи не встановив, а апеляційний суд допущені недоліки не виправив, тому рішення місцевого суду і ухвала суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова
О.М. Ситнік