Ухвала

іменем україни

27 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: служба у справах дітей Подільської в м. Києві районної державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марініченко Олена Семенівна, про визнання договорів дарування недійсними,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 квітня 1999 року вони, а також ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках. На підставі договорів дарування від 08 червня 2012 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 подарували, а ОСОБА_8 й ОСОБА_7 прийняли в дар по 1/5 частині майна, яке належало на праві власності дарувальникам. На думку позивачів зазначені договори дарування є недійсними, оскільки укладені з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності, частки з майна в натурі не виділялись, оскільки квартира є спільним майном подружжя, то відповідач ОСОБА_5 не мав права на відчуження своєї частки у спільному майні без згоди своєї дружини - ОСОБА_4, на вчинення ОСОБА_6 договору дарування щодо розпорядження спільним майном не було згоди всіх співвласників квартири, крім того, на момент укладення зазначених договорів дарування в квартирі була зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте відповідна служба у справах дітей дозволу на вчинення правочинів не надавала. Також позивачі зазначають, що спірні договори дарування укладені для приховання інших правочинів - договорів купівлі-продажу. Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 просили задовольнити їх позовні вимоги і визнати недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1, укладений 08 червня 2012 року між ОСОБА_6 й ОСОБА_7, а також визнати недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1, укладений 08 червня 2012 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_12

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2014 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_3 Визнано недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1, укладений 08 червня 2012 року між ОСОБА_6 й ОСОБА_7 Визнано недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1, укладений 08 червня 2012 року між ОСОБА_5 й ОСОБА_8 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та їх представника ОСОБА_13 задоволено, рішення апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2014 року скасовано, рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня 2014 року залишено без змін.

У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_3 надійшла заява про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 26 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, ст. 369 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року в справі за позовом про визнання договору дарування удаваним правочином.

Розглянувши заяву, колегія суддів вважає, що підстави для її допуску до провадження відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

В п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України» роз'яснено, що прийняття касаційною інстанцією ухвали про скасування судових рішень судів нижчих інстанцій з передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у справі.

За таких обставин посилання на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, не може здійснюватися, оскільки у ній не висловлено правові позиції щодо застосування норм матеріального права, а стосується процесу доказування, встановлення фактичних обставин, що є застосуванням норм процесуального права.

Враховуючи наведене, у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: служба у справах дітей Подільської в м. Києві районної державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марініченко Олена Семенівна, про визнання договорів дарування недійсними, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Л. Ізмайлова

Судді: Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук