Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/136/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кореняк В. К.
Категорія -27 Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Кривохижі В.І.

Мурашка С.І. при секретарі - Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє також як законний представник ОСОБА_6, 2001 року народження, третя особа: служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 листопада 2013 року і

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє також як законний представник ОСОБА_6, 2001 року народження, третя особа: служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 16 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KGPRGA01580003, за умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 41 632 доларів США зі сплатою 15,00 % річних, з кінцевим терміном повернення до 16 травня 2028 року.

Виконання зобов'язань за договором забезпечувалося іпотечним договором від 16 травня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Відповідач умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 29 квітня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 125 052,71 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на вказану квартиру за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією переходу права власності на предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для оформлення права власності на предмет іпотеки, а також просив виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6, 2001 року народження, з цієї квартири зі зняттям цих осіб з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

25 вересня 2013 року ОСОБА_5, яка діє як законний представник ОСОБА_6, 2001 року народження, звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки від 16 травня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 недійсним, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_6 на час передачі спірної квартири в іпотеку банку мав право користування цією квартирою. Проте договір був укладений без згоди органу опіки та піклування, що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір від 16 травня 2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», що був посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 16 травня 2008 року, номер в реєстрі 1860. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, простить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку та відмовити у задоволенні зустрічного позову відповідачки.

Справа в судах розглядалася неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2014 року, рішення суду першої інстанції було скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, яка діє як законний представник ОСОБА_6, відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діяла як законний представник ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Це ж рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, яка діє як законний представник ОСОБА_6, 2001 року народження, про визнання договору іпотеки від 16 травня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 недійсним залишено без змін.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник служби у справах дітей Кіровоградської міської ради у судове засідання апеляційного судуне з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їм поштового відправлення із судовими повістками і копією апеляційної скарги. Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності зазначених осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ПАТ «ПриватБанк», ОСОБА_7, який підтримував доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представникаОСОБА_5, адвоката ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та доводи апеляційної скарги у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 16 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_3 укладений кредитний договір №KGPRGA01580003, за умовами якого боржнику на споживчі цілі був наданий кредит у розмірі 41 632 доларів США зі сплатою 15,00 % річних, зі строком погашення до 16 травня 2028 року (а.с.14-20,т.1).

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 16 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 передали в іпотеку банку належну їм на праві власності двокімнатну квартира АДРЕСА_1(а.с.21-23,т.1).

Згідно наданого банком розрахунку, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 29 квітня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 125 052,71 доларів США, яка складається з : заборгованість за кредитом - 42 686,18 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 27 085,03 дол. США; заборгованість по комісії - 7 060,68 дол. США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання - 42 236,13 дол. США; фіксована частина штрафу - 31,29 дол. США; процентна складова штрафу - 5 953,4 дол. США (а.с.6-7).

Розмір заборгованості за кредитним договором позичальник та майновий поручитель не оспорюють.

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-ІV ) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 3 ст. 36 цього Закону визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку,установленому ст.37 Закону № 898-ІV; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 № 898-ІV.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. .

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 898-ІV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки згідно положень ст.ст.36,37,38 Закону № 898-ІV передбачено у п.29 іпотечного договору від 16.05. 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с.21-23, т.1).

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»), якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 35 Закону № 898-ІV зі змінами, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Невиконання іпотекодержателем указаної вимоги закону у разі пред'явлення ним позову до суду не є підставою для відмови в позові, оскільки позивачем реалізується не позасудовий, а судовий порядок звернення на заставлене нерухоме майно. Підтвердженням цього є ч. 2 ст. 35 Закону № 898-ІV, якою передбачено, що положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Із системного аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин не можна визнати обґрунтованими доводи представника ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_8, про те, що вимоги про виселення відповідачки разом із неповнолітнім сином не підлягають задоволенню, оскільки банком порушено вимоги ч.1 ст.35 Закону № 898-ІV.

Доказів того, що ОСОБА_5 є наймачем спірної квартири в матеріалах справи немає.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони не досягли згоди щодо позасудового вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки позичальником порушені умови кредитного договору, забезпеченого іпотекою, колегія суддів вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» як іпотекодержатель має право в судовому порядку вимагати передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст.37 Закону № 898-ІV.

Колегія суддів вважає, що на відповідачів не поширюється дія Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав чинності з 07 червня 2014 року, оскільки спірна квартира не використовується як місце постійного проживання позичальника і майнового поручителя, не є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці. Боржник з майновий поручителем проживають і зареєстровані у АДРЕСА_2 ? частина вказаної квартири належить на праві власності ОСОБА_4

Позивачем пред'явлено вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, зняття з реєстрації місця проживанняОСОБА_5 і ОСОБА_6, може бути здійснено на підставі рішення суду про їх виселення,

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та вселення.

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 листопада 2013 року про відмову у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № KGPRGA 01580003 від 16.05.2008 року станом на 29.04.2013 року в сумі 125 052 (сто двадцять п'ять тисяч п'ятдесят два) доларів 70 центів США, що еквівалентно 999 171 (дев'ятсот дев'яносто дев'ять тисяч сто сімдесят одна) грн.15 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 15733 від 25 грудня 2008 року, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів.

Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_9 із квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про зняття ОСОБА_5 та ОСОБА_9 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді