Справа № 159/4676/15-ц
Провадження № 2/159/1315/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 05 листопада 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого-судді Бондара В.М.

з участю: секретаря Рижко О.М.

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2

ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок та господарські споруди, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеною позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 Свої вимоги мотивує тим, що він - ОСОБА_1, є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який номер ІНФОРМАЦІЯ_3. З моменту свого народження і по даний час він проживає в будинку свого покійного діда - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Станом на 01 січня 1991 року в будинку АДРЕСА_1 проживали та були членами колгоспного двору наступні особи: ОСОБА_8 - його дід, ОСОБА_6, його мати та він - ОСОБА_1.Станом на 15 квітня 1991 року частку в майні колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_8 мали його невістка ОСОБА_6, та внук, ОСОБА_1, а всього троє членів двору, то частка кожного з них буде становити по 1/3 кожному. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла його дочка ОСОБА_4. Таким чином, відповідач по справі успадкувала 1/3 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами. Однак, дана особа зареєструвала на своє ім'я право власності на весь будинок по АДРЕСА_1. За життя його покійний батько та його дід будували даний будинок. Мати, ОСОБА_10, померла ІНФОРМАЦІЯ_5, після смерті відкрилась спадщина. За життя його мати заповіт не складала. На момент смерті матері і на сьогоднішній день він постійно проживає в будинку по АДРЕСА_1 та фактично вступив в управління спадковим майном, таким чином він прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6, яка складає 1/3 частки від будинку з господарськими спорудами розташованого по АДРЕСА_1. Отже, йому належить 2/3 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1: 1/3 частки як члена колгоспного двору та 1/3 частки як спадкоємця після смерті матері. Про те, що ОСОБА_4 оформила на себе весь спірний будинок він дізнався лише нещодавно, оскільки вона хотіла через суд позбавити його права користування житлом. Таким чином, він змушений звертатись за захистом своїх прав до суду. Просить: 1) Визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; 2) Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_4; 3) Судові витрати стягнути з відповідача.

Позивач та його представники у судовому засіданні позов підтримали частково, уточнили його та просять його задовольнити з викладених підстав і визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1, понесені судові витрати залишити за ним.

Відповідач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зважаючи на позицію сторін та дослідивши матеріали справи, вважає уточнений позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

Правовідносини щодо спірного майна, що є предметом позову, виникли під час існування колгоспного двору, тобто до 15 квітня 1991 року, до вступу в дію ЗУ «Про власність».

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 (із наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Пунктом 15 цієї ж постанови передбачено, що строк позовної давності для вимог про право на майно учасника спільної власності обчислюється відповідно до ст. 76 ЦК України з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право на це майно оспорюється, а не з часу оформлення правовстановлюючих документів.

Колгоспним двором вважалось сімейно-трудове об'єднання громадян, які сумісно ведуть господарство, і більшість з них обов'язково отримує основний дохід в колгоспі, працюючи в такому в якості його членів.

Судом встановлено, щостаном на квітень 1991 року спірний житловий будинок відносився до типу колгоспних дворів. А оскільки в колгоспному дворі проживало троє членів двору на цей час, а саме ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, тому вони мають право на рівні частки у цьому дворі. Позивач та його мати, як члени колишнього колгоспного двору, мали право власності на майно колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі разом з ОСОБА_8, свого права на частку в зазначеному майні не втратили.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.07.1995 року ОСОБА_4 успадкувала цілий житловий будинок, загальною площею 52.3 кв.м., житловою - 25.6 кв.м., з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Ворона Ковельського району, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. На підставі цього свідоцтва було визнано право власності і видано реєстраційне посвідчення Волинським обласним бюро технічної інвентаризації.

Права членів колгоспного двору регулювалися нормами діючого на той час цивільного законодавства, а саме: ст.ст. 120-127 ЦК Української РСР.

Згідно ст. 120 ЦК України, в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження цим майном здійснюється із згоди всіх членів двору.

Як слідує з досліджених доказів, що згоди всіх членів колгоспного двору на відчуження всього майна не було.

Судом встановлено, що станом на квітень 1991 року в колгоспному дворі проживало троє членів двору, а тому вони мали право на рівні частки у цьому дворі. Доказів, які б вказували на те, що дані особи втратили право на частку у колгоспному дворі сторони суду не надали. Тобто, на час смерті ОСОБА_8 належала частка будинковолодіння, а не цілий будинок і всі господарські споруди.

Визнання права власності на все будинковолодіння за відповідачем ОСОБА_4 в порядку спадкування, не відповідає вимогам законодавства, оскільки було визнано право власності на частки, які не належали спадкодавцю, чим порушені права інших співвласників цього нерухомого майна, а тому порушені права підлягають поновленню, у зв'язку з чим необхідно скасувати зареєстроване право власності за ОСОБА_4 Оскільки сторони фактично узгодили свої частки, тому суд вважає, що слід позицію сторін підтримати та визнати за позивачем і залишити за відповідачем право власності за кожним на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України.

Таким чином, суд прийшов до переконання про наявність права позивача на спірне майно, а, оскільки, це майно зареєстроване за відповідачем, тому слід скасувати таку реєстрацію та поновити порушене право позивача.

Судові витрати залишити за позивачем, згідно клопотання останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок та господарські споруди.

Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Залишити у власності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Понесені судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: В. М. Бондар