У Х В А Л А

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М. Є.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради, про встановлення порядку користування житлом, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності та скасування державної реєстрації права власності на частку майна дружини, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, житловою площею 36,1 кв. м, виділивши їй в користування житлову кімнату № 4 площею 19,6 кв. м, а відповідачу - кімнату № 3 площею 16,5 кв. м, усі підсобні приміщення: кухню № 5 площею 11 кв. м, коридор № 1 площею 22 кв. м, ванну № 7 площею 5,6 кв. м, туалет № 6 площею 1,6 кв. м, кладову № 2 площею 3 кв. м, лоджію № 1 площею 4 кв. м залишити в спільному користуванні, а також відкрити особовий рахунок на виділене їй жиле приміщення.

Посилалась на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем вони добровільно не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою, яка є спільним сумісним майном подружжя.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, у якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності на Ѕ частини спірної квартири за ОСОБА_3

Посилався на те, що вказану квартиру він придбав та відремонтував за особисті кошти, тому вона є його особистою приватною власністю.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 25 березня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_3 житлову кімнату площею 19,6 кв. м, а ОСОБА_4 - кімнату площею 16,5 кв. м. Коридор, кладову, кухню, ванну кімнату, туалет та лоджію залишено в спільному користуванні.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, постановлену у справі ухвалу апеляційного суду просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та виділяючи їй житлову кімнату площею 19,6 кв. м, а ОСОБА_4 - кімнату площею 16,5 кв. м, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що такий порядок користування вказаною квартирою найбільш враховуватиме інтереси сторін, близький до ідеальних часток співвласників та не позбавляє кожного можливості належно користуватися своєю частиною квартири.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що останній у суді не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 25 вересня 2009 року по 19 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

06 грудня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу подружжя ОСОБА_4 придбало у Відкритому акціонерному товаристві «Сумбуд» у спільну часткову власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 83,3 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м.

16 грудня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували в Комунальному підприємстві «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» право власності по Ѕ частини за кожним на вказану квартиру.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Доказів, які свідчили б про придбання спірної квартири саме за кошти, які були позичені ОСОБА_4 у своїх батьків, останнім надано не було, тому висновки судів про безпідставність зустрічного позову є правильними.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не спростовують в цій частині висновків ухвалених у справі судових рішень.

У той же час з висновками судів у частині вирішення спору про встановлення порядку користування спірною квартирою повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виділяючи ОСОБА_3 житлову кімнату площею 19,6 кв. м, а ОСОБА_4 - житлову кімнату площею 16,5 кв. м, суди виходили із того, що вирішення спору у такий спосіб виключить можливість спільного користування спірною кватирою та не призведе до значного порушення житлових прав ОСОБА_4

У той же час, виділяючи в окреме користування ОСОБА_4 жилу кімнату площею 16,5 кв. м, розмір якої менший від частки житлової площі квартири, що належить йому на праві власності, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не перевірили, чи не буде останній у разі зайняття ним кімнати, яка не відповідає його частці у праві власності на квартиру, обмежений у належному йому праві власності та праві користування квартирою, ураховуючи положення ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суди не з'ясували, чи можливо в даному випадку визначити порядок користування спірною квартирою з дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою у цій квартирі.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому постановлена у справі ухвала апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спірною квартирою не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 березня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спірною квартирою скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук