АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1585/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Калініченко Л.С.
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,поданої в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_5, Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3,3-я особа: Ленсонт Холдінг Інк про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 пред»явив позов до ОСОБА_5 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» про стягнення солідарно грошових коштів,які повинні були йому сплачені за надані послуги ОСОБА_5або-інвестору-1, ОСОБА_7 або інвестору-2, ОСОБА_3або-інвестору-3,які полягали у вчиненні на користь інвесторів наступних дій:надання консультацій щодо планування,організації та реалізації інвестиційних проектів,здійснення обліку доходів та видатків інвесторів за інвестиційними проектами,інвентаризація внесених співінвесторами інвестицій,надання звітів,посередництво у взаємовідносинах з інвесторами,підготовка документів,які регулюють відносини між інвесторами між інвесторами та контрагентами,вчинення інших дій,необхідних для забезпечення дотримання інвесторами взаємних зобов»язань.

ОСОБА_5 та Компанія «Стокман Інтерхолд С.А.» пред»явили до ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 зустрічний позов , в якому просили визнати недійсною угоду акціонерів від 06 грудня 2007 року між ОСОБА_5,ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 солідарно 623 418 562,31 грн., з ОСОБА_4 стягнути 207 806 187,44 грн..

В заяві про забезпечення зустрічного позову просили накласти арешт на все майно відповідачів відповідно до розміру позовних вимог.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2014 року накладено арешт в межах суми 207 806 187,44 грн. на все майно, яке належить ОСОБА_4, в тому числі , проте не обмежуючись на все нерухоме,рухоме майно,права вимоги та заборонено ОСОБА_4 здійснювати реалізацію (відчуження) такого майна у будь-який спосіб або зменшення його обсягу будь-яким іншим чином,накладено арешт в межах 623 418 562,31 грн. на все майно, яке належить ОСОБА_7, в тому числі проте не обмежуючись на все нерухоме, рухоме майно,права вимоги та заборонено ОСОБА_7 здійснювати реалізацію (відчуження) такого майна у будь-який спосіб або зменшення його обсягу будь-яким іншим чином, накладено арешт в межах 623 418 562,31 грн. на все майно, яке належить ОСОБА_3, в тому числі проте не обмежуючись на все нерухоме,рухоме майно,права вимоги та заборонено ОСОБА_3 здійснювати реалізацію (відчуження) такого майна у будь-який спосіб або зменшення його обсягу будь-яким іншим чином.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову,як таку,що ухвалена з порушення норм процесуального права та ухвалити нову про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення зустрічного позову.

Зазначає, що накладенням арешту на його майно та забороною розпоряджатися своїм майном порушено його права на мирне володіння цим майном, є втручанням у право його власності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , перевіривши відповідність ухвали суду нормам процесуального права, зокрема ст.ст. 151-154 ЦПК України, а також роз»ясненням, викладеним у Постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернувшись до суду з позовом про стягнення грошових коштів з ОСОБА_5, Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.», посилався на укладення Угоди акціонерів від 06.12.2007 року, умовами якої передбачалось оплатне ( за компенсацією ) зменшення частки ОСОБА_8 в інвестиційних проектах, загальна вартість яких за домовленістю інвесторів становила 160 478 198 доларів США, з 50 % до 40 %, а частка інших учасників встановлювалась в наступних розмірах : ОСОБА_7 - 40 %, ОСОБА_3 - 20 %.

Не погоджуючись з первісним позовом, ОСОБА_5 та Компанія «Стокман Інтерхолд С.А.» пред»явили зустрічний позов до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання Угоди акціонерів від 06.12.2007 року недійсною на підставі ст. 230 ЦК України, вважаючи , що останніми ОСОБА_5 було введено в оману щодо істотних обставин, що мали значення при укладенні вказаної Угоди, в зв»язку з чим позивачі за зустрічним позовом зазнали збитків, які підлягають відшкодуванню у подвійному розмірі на підставі ч. 2 ст. 230 ЦК України з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 солідарно у розмірі 623 418 562,31 грн. , а з ОСОБА_4 в розмірі 207 806 187,44 грн..

Відповідно до ч.1,3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи , то предметом даного спору є дійсність Угоди акціонерів від 06.12.2007 року , яка , на думку ОСОБА_5 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» , була укладена внаслідок введення відповідачами за зустрічним позовом ОСОБА_5 в оману . При чому у разі задоволення вказаних позовних вимог ОСОБА_5 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» можливе і застосування ч. 2 ст. 230 ЦК України , яка визначає право на відшкодування збитків у подвійному розмірі .

Враховуючи викладене та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення, до розгляду справи по суті , під час якого суд встановлюватиме наявність чи відсутність обставин, якими як позивач за первісним позовом, так і позивачі за зустрічним позовом обґрунтовуватимуть заявлені ними вимоги, характер правовідносин сторін, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову у запропонований спосіб є обґрунтованими та відповідають заявленим позовним вимогам.

При цьому посилання ОСОБА_3 про те, що накладенням арешту на його майно та забороною розпоряджатися своїм майном порушено його права на мирне володіння цим майном, є втручанням у право його власності , на увагу не заслуговує, оскільки застосовані заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та відповідають ст.ст. 151-154 ЦПК України.

На підставі зазначеного підстави до скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,подану в інтересах ОСОБА_3 відхилити .

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - Судді -