пр. № 2/759/450/15
22 січня 2015 року м.Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,
при секретарі Борщ Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ В м. Києві, третя особа: ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, -
З огляду на зазначене, ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження» просив про задоволення позовних вимог.
Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. 21.01.2015 р. до суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідачів.
Представник Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві та ОСОБА_1 у судове засідання в черговий раз не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, доказів поважності причини неявки суду не надали.
Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
У забезпечення виконаня зобов'язань за кредитним договором №KIG0AK0014450V від 26.04.2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 26.04.2006 р. було укладено договір застави автомобіля марки ГАЗ, модель 330214, рік випуску: 2006, тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2. У відповідності до даного договору заставодержатель має право у випадку невиконання заставодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майна (а.с. 9-12).
Із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та довідки АІС «Розшук АМТ», АІС «Арешт АМТ» вбачається, що 16.03.2012 року постановою ВДВС Святошинського РУЮ В м. Києві №641/38 13.01.2012 оголошено розшук автомобіля марки ГАЗ, модель 330214, рік випуску: 2006, тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2 (а.с. 13).
Постановою ВДВС Святошинського РУЮ В м. Києві, №в/38 13.02.2012 накладено арешт на автомобіль марки ГАЗ, модель 330214, рік випуску: 2006, тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2 (а.с. 13).
Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Звертаючись до суду в порядку ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження» ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що банк має переважне майнове право на автомобіль марки ГАЗ, модель 330214, рік випуску: 2006, тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувача, які не є застоводержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна.
Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.
Зі змісту ст. 33 ЦПК України вбачається, що ініціатива щодо заміни неналежного відповідача має виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання, при цьому з огляду на принцип диспозитивності суд не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача за власною ініціативою за відсутності клопотання позивача.
У відповідності до роз'яснень, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 р. (із змінами і доповненнями), п. 16 абз. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судом скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», якими передбачено, що вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.
Дії ж державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження в порядку, встановленому ст. 383 ЦПК України. Саме в такому порядку може бути оскаржено рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця і боржником, оскільки він являється стороною виконавчого провадження.
Таким чином, належними відповідачами у справах за позовами про звільнення майна з під арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особа, котрій передано майно, якщо воно було реалізоване.
У судовому засіданні з'ясовано та підтверджено наданими доказами, що боржником у виконавчих провадженнях відкритих Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві за виконавчими листами: 2-4505-1/2010; 2-1746/11; є ВДВС ОСОБА_1, арешт та розшук спірного автомобіля марки ГАЗ, модель 330214, рік випуску: 2006, тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2 за вказаними виконавчими провадженнями здійснено в інтересах ПАТ «БанкФорум» (а.с.70,71).
Згідно Акту державного виконавця, зазначений автомобіль знаходиться на зберіганні у ОСОБА_1 (98, 99).
При цьому, позивачем не ініційовано питання в судовому засіданні про з'ясування кола осіб в інтересах яких накладено арешт на спірне майно та не ініційовано питання про заміну Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві України на належного відповідача у справі.
Більше того, подаючи позовні вимоги саме до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві представником ПАТ КБ «Приватбанк» не надано суду відповідних пояснень та належних доказів на підтвердження порушення Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві прав або ж інтересів ПАТ КБ «Приватбанк».
Отже, даний позов пред'явлено до неналежного відповідача, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до такого відповідача.
З огляду на зазначене позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про звільнення майна з-під арешту не підлягають до задоволення.
Також, позивач у позовній заяві посилається на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2011 р., згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KIG0AK0014450V від 26.04.2006 р. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки ГАЗ, модель 330214, рік випуску: 2006, тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем не долучено до матеріалів справи доказів щодо проголошення рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2011 р., згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KIG0AK0014450V від 26.04.2006 р. звернуто стягнення на предмет застави.
Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року (із змінами і доповненнями), п. 16 абз. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судом скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 179, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226, 383 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ В м. Києві, третя особа: ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
СУДДЯ: