Ухвала

іменем україни

07 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» (далі ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету»), у якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь 968 326 грн, а також судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 11 квітня 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Освіта-Плюс» (далі - ТзОВ «Освіта-Плюс») та ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення «А-2» загальною площею 2542,7 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1, вартістю 968 326 грн без ПДВ.

Чинним рішенням господарського суду Волинської області від 03 серпня 2012 року вказаний вище договір купівлі-продажу визнано недійсним та зобов'язано ТзОВ «Освіта-Плюс» повернути ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародно-науково-технічного університету» відчужене за договором нежитлове приміщення.

ТзОВ «Освіта-Плюс» вправі вимагати повернення сплачених за договором купівлі-продажу грошових коштів у розмірі 968 326 грн, які у добровільному порядку повернуті не були. 10 вересня 2013 року між ТзОВ «Освіта-Плюс» та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до позивача як нового кредитора перейшло право грошової вимоги ТзОВ «Освіта-Плюс» до ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародно-науково-технічного університету» за недійсним договором купівлі-продажу нерухомого майна.

На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позов.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 968 326 грн за недійсним договором купівлі-продажу від 11 квітня 2006 року, а також 3 441 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі судове рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції встановив, що в даному випадку відбулась заміна кредитора у зобов'язанні, а саме з ТзОВ «Освіта-Плюс» на ОСОБА_4 (ст. 516 ЦК України) і вимоги останнього до відповідача у справі щодо застосування наслідків недійсності правочину, з урахуванням положень ст. 216 ЦК України, є обґрунтованими.

Апеляційний суд на підставі зібраних у справі доказів встановив, що ОСОБА_4 не є правонаступником ТзОВ «Освіта-Плюс» за вимогами по вказаному вище договорі купівлі-продажу, оскільки договір відступлення права вимоги вчинено без дотримання форми у якій вчинено правочин на підставі якого виникло основне зобов'язання, тобто договір відступлення права вимоги на відміну від договору купівлі-продажу нотаріально не завірено. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на нормах ст. 513 ЦК України і свідчать про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 в рамках даного позову.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова