У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

4 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комфорт-Інвест», державного підприємства «Конверсенергопром» про розірвання договору та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 15 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що 5 грудня 2007 року між нею як довірителем та ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-інвест» як управителем укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва за програмою «Городчани», за яким об'єктом інвестування є житловий будинок АДРЕСА_1; забудовником виступало державне підприємство «Конверсенергопром».

На виконання п. 2.1 договору ОСОБА_3 передала в управління ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-інвест» 791 587,50 грн, що становить 100% передбаченої вартості будівництва, зі строком закінчення будівництва у другому кварталі 2010 року. Станом на час подання позову забудовником порушені строки будівництва більше, ніж на 2 роки, тому, посилаючись на ч. 4 ст. 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», позивач просила розірвати договір від 5 грудня 2007 року та стягнути солідарно на її користь з ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-інвест» та ДП «Конверсенергопром» 1 294 800 - суму, що визначена з урахуванням поточної вартості одного квадратного метра житла загальної площі об'єкту інвестування на підставі ринкової вартості на час розірвання договору.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2013 року позов задоволено.

Розірвано договір про участь у фонді фінансування будівництва, укладений 5 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-Інвест».

Стягнуто солідарно з ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-Інвест» та ДП «Конверсенергопром» на користь ОСОБА_3 1 294 800 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 липня 2014 року заочне рішенння Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задовлено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-Інвест» на користь ОСОБА_3 1 294 800 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 5 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-Інвест» укладено договір № 39-ТР про участь у фонді фінансування будівництва виду «А», за умовами якого ОСОБА_3 як довіритель передає ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-Інвест» як управителю 791 587,50 грн у довірчу власність з метою отримання у власність об'єкта інвестування - житлового будинку у с. Требухів Броварського району Київської області.

Відповідно до свідоцтва про участь ОСОБА_3 у фонді фінансування будівництва, запланована дата введення об'єкта будівництва в експлуатацію - другий квартал 2010 року.

11 лютого 2008 року, 20 лютого 2008 року та 20 березня 2008 року ОСОБА_3 перерахувала 791 587,50 грн на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-Інвест», що становить 100% вартості об'єкта будівництва.

Пунктами 7.1, 7.2 договору про участь у фонді фінансування будівництва встановлено, що він діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором, і умови договору вважаються виконаними та управління майном припиняється після введення об'єкта в експлуатацію і підписання довірителем акта прийому-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування.

Також судом встановлено, що у строк, вказаний у свідоцтві про участь у фонді фінансування будівництва, будівництво не закінчено, будинок в експлуатацію не введено, акт прийому-передачі закріпленого за ОСОБА_3 об'єкта інвестування не підписано.

Заявою від 15 липня 2008 ркоу ОСОБА_3 повідомила управителя про розірвання договору про участь у фонді фінансування будівництва у зв'язку з відмовою від участі у фонді фінансування будівництва.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-Інвест» (управитель), у порушення ст. 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та умов договору про участь у фонді фінансування будівництва, неналежним чином виконувало обов'язки з контролю виконання забудовником умов за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва, що призвело до збільшення строку будівництва більше ніж на 90 днів. Тому ОСОБА_3 як довіритель має право на розірвання договору та повернення грошових коштів у розмірі, що відповідає поточній ціні вимірної одиниці цього об'єкта інвестування станом на день відкріплення від довірителя об'єкта інвестування. При цьму суд першої інстанції дійшов висновку про солідарну відповідальність управителя і забудовника.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції в частині розірвання договору та суми, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вони мають бути стягнуті з ТОВ «Фінансова компанія «Комфорт-Інвест», оскільки саме ця компанія є управителем за договором про участь у фонді фінансування будівництва.

Проте погодитись із висновками апеляційного суду у повному обсязі не можна.

Апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням. коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Обґрунтовуючи незаконність рішення суду апеляційної інстанції, позивач зазначає про порушення судом норм цивільно-процесуального законодавства щодо забезпечення її участі у судовому засіданні та подання заперечень на апеляційну скаргу.

Такі посилання позивача підтверджуються дослідженими матеріалами справи, які свідчать про невиконання судом апеляційної інстанції обов'язку з направлення особі, яка бере участь у справі, апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, а також обов'язку з її належного повідомлення про час і місце судового розгляду.

Копію апеляційної скарги та судову повістку про виклик у суд надіслано не за адресою, яку позивач вказувала як адресу свого місця проживання, і такі поштові відправлення повернені без вручення. Тому доводи касаційної скарги про порушення апеляційною інстанцією цивільного-процесуального законодавства обґрунтовані.

За правилами ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у разі порушення забудовником строків спорудження об'єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов'язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов'язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у фонді фінансування будівництва, і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до фонду фінансування будівництва. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у фонді фінансування будівництва з підстав, визначених цією частиною.

За статтею 20 цього Закону, управління майном, яке здійснюється за договором про участь у фонді фінансування будівництва, припиняється у разі відмови довірителя від участі у фонді фінансування будівництва та за інших умов.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону сума коштів, що підлягає поверненню довірителю при відмові від участі у фонді фінансування будівництва, визначається управителем, виходячи з кількості закріплених за довірителем вимірних одиниць об'єкта інвестування, поточної ціни вимірної одиниці цього об'єкта інвестування на день передачі коштів в управління управителю фонду фінансування будівництва.

Застосовуючи при вирішенні позову в частині визначення розміру коштів, які підлягають поверненню, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», суди не врахували, що вона підлягає застосуванню у випадках розірвання договору з інших підстав, ніж відмова від участі у фонді фінансування будівництва.

Не встановивши, які наслідки мала заява позивача від 15 липня 2008 року про відмову від участі у фонді фінансування будівництва та, залежно від встановленого, на захист яких порушених прав позивач звернулася до суду, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про правильність визначення суми, яка підлягає стягненню.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд у необхідному обсязі не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначився із характером правовідносин, що виникли між сторонами, та правовою нормою, яка підлягає застосуванню, тобто допустив такі порушення норм ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, які призвели до неправильного вирішення спору. Тому рішення апеляційного суду є таким, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, і це в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суд Київської області від 15 квітня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко