Справа № 404/7312/14-ц
Номер провадження 2/404/147/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року Кіровського районного суду м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», по якій просить визнати недійсним договори за № 009900 та за № 009902 фінансового лізингу, укладені 18 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 30 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс були укладені договори за № 009900 та за № 009902 фінансового лізингу.

Відповідно до п. 1.1. предметом лізингу по договору за № 009902 фінансового лізингу є трактор Бєларус МТЗ 892, вартістю 250 000 грн. та відповідно до п.1.1. предметом лізингу по договору за № 009900 фінансового лізингу є борона АГВ 2.8 П вартістю 5 0000 грн.

18 квітня 2014 року на виконання зобов'язань позивач сплатив за договором № 009902 фінансового лізингу 25 000 грн. та за договором № 009900 фінансового лізингу 5 000 грн.

При зверненні ОСОБА_1 щодо поставки та отримання товару, відповідач пояснив, що кошти в сумі 5 000 грн. та 25 000 грн., які були внесені позивачем - це є комісія за організаційні заходи пов'язані з підготовкою та укладенням договорів і не повертаються позивачу, оскільки позивач повинен окрім цих коштів і ще сплатити лізингові платежі в розмірі 50% вартості товару, що передбачено додатками №1 та додатком №2 до договорів за № 009900 та за № 009902 фінансового лізингу.

Згідно п. до пункту 8.2.1, укладеного сторонами 18 квітня 2014 року договорів фінансового лізингу, склад лізингових платежів у грошовому вигляді не зазначено, а визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується, як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується, як авансовий платіж, який визначається у додатку №1 до даного договору; в) комісійної винагороди лізингодавцю за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу. Розмір комісійної винагороди за передачу предмета лізингу визначений в додатку №1.

Пунктами 8.2.2., 8.2.3 договору визначені періодичний авансовий платіж та другий лізинговий платіж за складною формулою, а саме: ПАП= АП- ПВ/ТС, де ПАП - періодичний авансовий платіж, АП - авансовий платіж, ПВ - початковий внесок, ТС - термін сплати авансового платежу.

Відповідно до 4.4.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Рахунки видані лізингодавцем на оплату в сумі 25 000 грн. та 5 000 грн. за договорами без вказівки призначення платежу (аванс, комісійні витрати тощо), оплачені позивачем 18.04.2014 року в день підписання договору, як плата за цим договором за спецтехніку, але без призначення платежу (аванс, комісійні витрати тощо).

30.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся з листом до відповідача про дострокове розірвання умов договорів фінансового лізингу та повернення сплаченим ним платежів, оскільки вважає, що умови спірного договору є несправедливими та непрозорими. Встановлена комісія відповідачем в розмірі 10% вартості предмета лізингу лише за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору є необґрунтованою та не розумною.

Таким чином, вважає, що договори укладені 18.04.2014 року за № 009900 та № 009902 необхідно визнати недійсними з моменту їх укладення із застосуванням наслідків визнання їх недійсності стягнувши із ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь позивача 30 000 грн. сплачених позивачем в рахунок виконання договорів.

Крім того, стверджує, що незаконними діями відповідача йому нанесена моральна шкода у вигляді тривалих душевних страждань пов'язаних із неотриманням трактора та борони, поставленням його та сім'ю я в скрутне матеріальне становище, оскільки довгий час не отримав ні коштів, ні товару.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення, якими позовні вимоги не визнав у повному обсязі.

В обґрунтування заперечень вказано, що підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договорів є особисте підписання позивачем кожної сторінки договорів та додатків до них, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Правочини сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою відповідача та скріплені його печаткою. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України (ст.ст. 202 та 203 ЦK України) до чинності правочинів. Отже, договори, які укладаються з клієнтами ТОВ «ЛК Автофінанс», повністю відповідають чинному законодавству України.

Договори містять детальний опис умов отримання предметів лізингу та порядок сплати за предмети лізингу. Окрім цього, додаток № 1 містить інформацію, щодо сплати авансових платежів в розмірі 50 %, комісії за організацію в розмірі 10 %, комісія за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати п'ятдесяти відсотків авансового платежу протягом одного року.

У п.п. 8.2.1, 8.2.2 ст. 8 договорів міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У додатку № 2 також міститься інформація, щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис ОСОБА_1 стоїть поряд з вказаною інформацією. До того ж, у п. 8.2.3 ст. 8 договорів міститься детальний опис розрахунку другого лізингового платежу.

Пунктом 1.7 ст. 1 договорів чітко визначено «Предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу)».

В своїй позовній заяві позивач жодним чином не доводить того, що умови договорів порушують принцип добросовісності у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 509 ЦК України; того, що умови договорів призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; та того, що умови договорів завдають якоїсь шкоди споживачеві.

Позивачем не надано належних доказів порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» вимог чинного законодавства України та/або умов укладених з відповідачем договорів, не доведено неправомірність дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача і спричиненою шкодою - не доведено наявності підстав для стягнення з відповідача коштів у заявленому розмірі.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс були укладені договори за № 009900 та за № 009902 фінансового лізингу /а.с. 6-21/.

Відповідно до п. 1.1. предметом лізингу по договору за №009902 фінансового лізингу є трактор Бєларус МТЗ 892, вартістю 250 000 грн. та відповідно до п.1.1. предметом лізингу по договору за №009900 фінансового лізингу є борона АГВ 2.8 П вартістю 5 0000 грн.

Укладені між ТОВ «ЛК «Автофінанс» та ОСОБА_1 договори складаються з основного тексту договору, додатку № 1 (графік сплати авансу до моменту передачі предмета лізингу), додатку № 2 (графік сплати лізингових платежів після отримання предмета лізингу) та додатку № 3 (специфікація на предмет лізингу).

Відповідно до п. 14.13 договорів, додатки до договору фінансового лізингу є його невід'ємними частинами, всі додатки та сам договір підписані сторонами.

Додаток № 1 містить інформацію, щодо сплати авансових платежів в розмірі 50 %, комісії за організацію в розмірі 10 %, комісія за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати п'ятдесяти відсотків авансового платежу протягом одного року.

У п.п. 8.2.1, 8.2.2 ст. 8 договорів міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У додатку № 2 міститься інформація, щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис позивача стоїть поряд з вказаною інформацією.

Згідно пункту 1.7 ст. 1 договорів, предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

18 квітня 2014 року на виконання зобов'язань позивач сплатив за договором № 009902 фінансового лізингу 25 000 грн. та за договором № 009900 фінансового лізингу 5 000 грн. /а.с. 24-25/.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору.

Згідно п.1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якго зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Відповідно до ст. 808 ЦК України, яка передбачає відповідальність продавця (постачальника) предмета договору лізингу, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Пунктом 1.6 Договору встановлена можливість зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем. В цьому випадку передбачений обов'язок лізингоодержувача єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплаченої суми авансових платежів.

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що з моменту одержання письмового повідомлення від лізингодавця про розірвання цього договору, в зв'язку з невиконанням лізингоодержувачем його умов, експлуатація предмета лізингу не допускається.

Позивач зазначає, що правовідносини, які виникли при укладенні договорів фінансового лізингу, укладених між позивачем та відповідачем, не відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» та умови спірного правочину є несправедливими для позивача.

Врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюються відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем не надано доказів порушенням відповідачем чинного законодавства України. В своїй позовній заяві позивач не доводить того, що умови договорів порушують принцип добросовісності, що умови договорів призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; та того, що умови договорів завдають якоїсь шкоди споживачеві.

Крім того, згідно відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» №483 від 30.07.2014 року, на підставі заяви ОСОБА_1 за вх. №946 від 07.07.2014 року щодо розірвання договору лізингу, повідомлено, що договір лізингу № 009900 та № 009902 від 18.04.2014 року вважаються розірваними з 07.07.2014 року /а.с. 29/.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На даний час договори лізингу №009900 та №009902 від 18.04.2014 року розірвані, таким чином, суд вважає, що між сторонами відсутній предмет спору.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., то вони також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, по-перше, в чому полягає ця шкода, по-друге, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, по-третє, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та по-четверте, якими доказами це підтверджується.

Позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем вимог чинного законодавства України та/або умов укладених з відповідачем договорів, не доведено неправомірність дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача і спричиненою шкодою - не доведено наявності підстав для стягнення з відповідача коштів у заявленому розмірі.

Позивач не зазначив, якими доказами підтверджується факт заподіяння йому моральної шкоди і не обґрунтував її розмір та не надав суду жодних належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди.

За вказаного, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда