Номер провадження: 22-ц/785/7390/15
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог - ТОВ «Вадіта» до ПАТ «ВТБ Банк», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - реєстраційна служба Білгород-Дністровського управління юстиції в Одеській області про визнання нечинними реєстраційних дій, про визнання нечинними свідоцтв про право власності та визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2015 року,

встановила:

20.05.2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з вказаним позовом та, посилаючись на протиправні дії державних реєстраторів щодо реєстрації права власності і відчуження об'єктів нерухомості на користь ПАТ «ВТБ Банк», просило визнати нечинними дії реєстраційної служби Білгород-Дністровського управління юстиції в Одеській області з реєстрації права власності об'єктів нерухомого майна - бази відпочинку «Сонячна», загальною площею 5943,5 кв.м., земельної ділянки площею 0,4451 га, комплексу будівель та споруд НОМЕР_1 бази відпочинку «Сонячна», загальною площею 2446,7 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за ПАТ «ВТБ Банк»; визнати нечинними свідоцтва про право власності на зазначені об'єкти нерухомості від 22.01.2015 року за ПАТ «ВТБ Банк»; визнати право спільної сумісної власності позивачів на ? частину бази відпочинку «Сонячна», загальною площею 5943,5 кв.м., на ? частину комплекс будівель та споруд НОМЕР_1 бази відпочинку «Сонячна», загальною площею 2446,7 кв.м, на ? частину земельної ділянки площею 0,4451 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

01.07.2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просили суд в якості забезпечення позову накласти арешт на спірні об'єкти нерухомості, а саме: базу відпочинку «Сонячна», загальною площею 5943,5 кв.м., комплекс будівель та споруд НОМЕР_1 бази відпочинку «Сонячна», загальною площею 2446,7 кв.м, земельну ділянку площею 0,4451 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, заборонити відповідачам вчиняти певні дії щодо спірного нерухомого майна, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову було відмовлено.

Вказане судове рішення оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_3, ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд може за заявою осіб, які беруть участь у справі, вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За правилами ст. 210 ЦПК України ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про її обґрунтованість.

Згідно ст. 152 ЦПК України позов забезпечуєтьсязокрема накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції в порушення статей 151, 210 ЦПК України не врахував, що правочини з приводу визнання за ПАТ «ВТБ Банк» права власності на зазначені об'єкти нерухомості є оспорювані, а тому не з'ясував, які саме правовідносини виникли між сторонами та предмет спору, не зазначив в ухвалі мотивів, із яких дійшов до висновку саме про те, що вимоги заяви про забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами, а також до висновку того, що позивачами не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Навпаки, з виділених матеріалів справи вбачається, що Білгород-Дністровською міжрайонною прокуратурою за вказаним обставинами з 26 червня 2015 року здійснюється досудове розслідування стосовно працівників ПАТ «ВТБ Банк» та службових осіб реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції за ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 354 КК України.

Крім того, із листа заступника Міністра юстиції України № 12466-0-33-15ю192 від 02 червня 2015 року вбачається, що державними реєстраторами було безпідставно здійснено заміну правовстановлюючих документів та видано свідоцтво про право власності ПАТ «ВТБ Банк» на зазначені спірні об'єкти нерухомого майна взамін поданого іпотечного договору.

На вказані докази, як на підставу задоволення заяви про забезпечення позову посилалися позивачі у заяві від 01.07.2015 року, проте суд першої інстанції на зазначені докази уваги не звернув і висновки районного суду з приводу наданих позивачами доказів в судовому рішенні відсутні.

Одночасно зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що крім вимог щодо накладення арешту на спірне нерухоме майно, позивачами також заявлялася вимога про заборону ПАТ «ВТБ Банк» або уповноваженим ним особам відчужувати, розпоряджатися або користуватися цим спірним майном, передавати вказане майно в оренду, найом третій особі.

Однак, ці вимоги заяви судом першої інстанції в порушенні ст. ст. 11, 152 ЦПК України не розглянуті і по ним також відсутні висновки суду в оскаржуваної ухвалі.

Оскільки районним судом не розглянуті всі вимоги заяви про забезпечення позову, а надані позивачами докази існували на час постановлення оскаржуваної ухвали, по яким висновки суду першої інстанції відсутні, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання по суті.

За таких обставин оскаржувана ухвала є передчасною.

Ураховуючи встановлене судова колегія вважає, що питання щодо забезпечення позову у справі вирішено судом всупереч нормам процесуального права з порушенням порядку, встановлений для його вирішення й це є підставою для скасування постановленої у справі ухвали за вимогами п. 3 ст. 312 ЦПК України з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 312 ч. 1 п. 3, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2015 року скасувати, з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева