Справа №263/985/15ц Провадження №2/263/709/2015
24.02.2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Ікорської Є.С. при секретарі Корзініній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» присутня не була, надала заяву, у котрій просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судовому засіданні також присутні не були з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідачів чи про відкладення розгляду справи від відповідачів до суду не надходило.
За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними в справі доказами.
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 19.06.2006 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №MRC0AK22840049, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 11 849,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 16.06.2011 року (а.с.12-13).
З метою забезпечення виконання договору кредиту 19.06.2006 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №MRC0AK22840049/1, за умовами якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі (а.с.15).
Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 554 ЦК України боржник і його поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1. ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно з ч.1. ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суди позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Через невиконання відповідачами умов договору кредиту та договору поруки банком було направлено на адресу відповідачів листи-повідомлення від 21.04.2014р. про погашення заборгованості. Однак відповідачі на письмові звернення банку до теперішнього часу відповідним чином не відреагували та суму заборгованості не сплатили, тим самим порушили права позивача за захистом якого він звернувся до суду.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, сформульовані Верховним Судом України правові позиції обов'язкові для всіх судів України.
Згідно з частиною 2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України.
Висловлена Верховним Судом України правова позиція в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14 відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Як зазначено в постанові ВСУ від 02.07.2014 року№6-79цс14 згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК). Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК, закон «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 №959-XII, декрет КМ від 19.02.93 №15-93, закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.94 №185/94-ВР.Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2ст.192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК, та при застосуванні ст.625 ЦК.
Зважаючи на те, що позов підлягає повному задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачені ним судові витрати в сумі 1993,14 грн.
Керуючись ст.ст. 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України,ч.3ст. 509, 549,554, 611,624,1046, 1048, 1050,1054 ЦК України, суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 1993,14 грн., тобто по 996,57 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем по справі заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Є.С. Ікорська