Справа № 297/1688/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Драб В. І., при секретарі Гарані О. А., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів дарування квартири та земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Берегівського районного суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів дарування квартири та земельних ділянок.

Позов мотивований наступним. 05 лютого 2015 року Берегівський районний суд Закарпатської області повністю задовільнив позов позивача про визнання частково недійсним рішення девятнадцятої сесії IV скликання Брегівської міської ради від 21 травня 2004 року №503 у частині передачі земельної ділянки №15 по вул. Лисенка в м. Берегові у власність г-ну ОСОБА_4 та про визнання недійсним державного акту на право власності на цю земельну ділянку від 01 серпня 2007 року. Рішення набуло законної сили.

Однак ОСОБА_4, зловживаючи своїми правами, приховав від приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 наявність спору щодо маєтності. 27 лютого 2015 року він уклав договір дарування картири №1 будинку 15, що розташований по вулиці Лисенка, а 04 березня 2015 року подарував земельну ділянок № 1 та № 2 по вул. Лисенка в будинку № 15 в м. Берегові, сину ОСОБА_2.

Про ці незаконні оборудки ОСОБА_4 позивач дізнався в кінці червня 2015 року.

Бажаючи захистити у суді свої, порушені Семеном права, позивач звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за копіями зазначених угод. Отримав відмову через таємницю нотаріальних дій.

Вважає, що зазначені договори дарування мають бути скасовані, бо вони суттєво порушують його права, а саме:

1. У рамках кримінального провадження №; 000087, порушеного 04 грудня 2012 року за фактом підробки документів з боку ОСОБА_4Ю, та директора МПП «Зеніт» ОСОБА_6 призначена та проведена почеркознавча експертизи, яка не тільки виявила факт підробки, а і встановила, що їх (підробки) вчинили ці особи. Це означає, що «акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки» від 28 лютого 2007 року є підробленим зацікавленими особами. Крім того подальша приватизація зазначеної земельної ділянки ОСОБА_4 була здійснена незаконно. Він привласнив земельну ділянку, яка у півтора рази перевищувала його право на отримання у межах норми землі у приватну власність. А ОСОБА_6, як директор МПП «Зеніт», знаючи про неправомірність зазіхань Семена, шляхом службового підроблення документів сприяв тому у цій оборудці. В результаті, у державному акті на право власності на земельну ділянку від 01 серпня 2007 року, який виданий на підставі рішення Берігівської міської ради від 21 травня 2004 року №503, ОСОБА_4, при загальній площі земельної ділянки у 0,0518га незаконно отримав у власність земельну ділянку площею 0,0279 га. при нормі - 0,0172 га.

2. Як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом від 29.05.2001 року позивачу ОСОБА_1 належить 3/5 частини усього житлового будинку садибного типу по вул. Лисенка, 15 в місті Берегові. Тому, його законне право на землю у розмірі, пропорційній частці будинку - 3/5.

3. Документи, надані Берегівською міською радою, засвідчили відсутність згоди міської рада, як власника земель м. Берегова щодо надання дозволу ОСОБА_4 на приватизацію землі у будь-яких розмірах за адресою вул. Лисенка. 15 за період з увесь період, починаючи з 2004 року по теперішній час.

4. Згідно опорного плану м. Берегова, за будинком № 15 по вул. Лисенка в м. Берегові закріплена земельна ділянка загальною площею - 0,0518 га. З них 0,0088 га є землею загального користування. Решта землі: 0,0518га - 0,0088га = 0,0430 га. мала бути розподілена між власниками квартири у таких пропорціях: квартира №1 ОСОБА_4 складає 2/5 - 0,0172 га, а не 0,0279 га, як зазначено у даруванні від 04.03.2015 року.

Частка власника квартири №2 ОСОБА_7 І складає 3/5 усього обістя. Таким чином, право на землю у позивача ОСОБА_1 за законом становить 0,0258 га. Таким чином, ОСОБА_4 за договором дарування № 5589 від 04 березня 2015 року подарував ОСОБА_2 землю, яка належить позивачу на праві приватної власності згідно рішення Берегівської міської ради.

Разом з тим Семен, за період часу що незаконно володів землею позивача, побудував на ній гараж літер «Д», вбиральню літер «Є». Вчинив інші самовольні дії. Замурував вікно у коридорі квартири позивача та прибудував передпокій. За рахунок цього збільшив розміри квартири №1 на 4 метри квадратні. Усі ці незаконні обєкти він подарував сину ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у запереченні його довірителя.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, згідно поданої заяви, просила справу розглянути у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що у позові слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі № 6-92цс13.

Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Втім, як вбачається з вищенаведеного, на сьогоднішній день позивач не є ані власником, ані землекористувачем спірної земельної ділянки чи її частини.

Крім того, позивач не надав суду в підтвердження своїх вимог як доказ копію рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року. Не може бути прийнятий як доказ так званий кадастровий план, виготовлений позивачем ОСОБА_1, адже він не є офіційним документом та виготовлений з порушенням вимог чинного законодавства.

З цих підстав заявлений позов не підлягає задоволенню в цій частині.

Необґрунтованими та безпідставними є твердження позивача про те, що гараж «Д» та убиральня «Е» були збудовані відповідачем самочинно, а тому такі підлягають знесенню.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 925646 від 18 червня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Берегівської міської ради Закарпатської області, гараж «Д» та убиральня «Е» входять до складу квартири № 1, яка належить відповідачу. Відтак, вказані господарські (присадибні) будівлі не є обєктами самочинного будівництва.

Отже, позов не підлягає задоволенню і в цій частині.

За таких обставин, позов є недоведеним і у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів дарування квартири № 1 за адресою м. Берегово, вул. Лисенка, 15 та земельних ділянок № 1 та № 2 в м. Берегово, вул. Лисенка, 15 - відмовити.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2015 року про забезпечення позову по даній справі, - скасувати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Драб В. І.