26.08.2015 Єдиний унікальний номер 205/2203/15-ц
справа № 2/205/1388/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 26 березня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.3-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 червня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNU0A800000039, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 7 253,06 доларів США, строком користування до 10.04.2013 року, сплативши відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором.

В порушення умов кредитного договору позичальник несвоєчасно і не у повному розмірі здійснював повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у звязку із чим, станом на 02.03.2015 року має заборгованість в сумі 24 712,40 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом 5 593,45 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 892,15 доларів США; пені 17 041,15 доларів США; штраф (фіксована частина) 9,31 доларів США; штраф (процентна складова) 1 176,34 доларів США.

Посилаючись на викладені обставини у позові позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № DNU0A800000039 від 16.06.2009 року у сумі 24 712,40 доларів США, що за курсом становить 663 527,90 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача діючий за довіреністю ОСОБА_2, у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.23).

Відповідачка у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду повернулися конверти з відправленнями що направлялись відповідачці із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.24,25-34). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилала.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № DNU0A800000039, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору, а саме, відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 7 253,07 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за користування з кінцевим терміном повернення 10 квітня 2013 року (а.с.8-10).

За п. 2.2. кредитно-заставного договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобовязань за договором, позичальник надає банку предмет застави в заставу.

Предметом застави за кредитно-заставним договором № DNU0A800000039 від 11 квітня 2008 року є автомобіль Opel, модель: Omega, 1997 року випуску, тип: ТЗ: легковий автомобіль, №кузова/шасі: WOL000026V1002546, реєстраційний номер: АЕ1538ВВ, що належить позичальнику на праві власності (з.а.с.10).

ОСОБА_1 як позичальник зобовязалась за кредитним договором щомісяця надавати банку кошти в сумі 201,92 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди.

Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачка допустила прострочення повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим, за нею утворилась заборгованість, яка станом на 02.03.2015 року має заборгованість в сумі 24 712,40 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом 5 593,45 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 892,15 доларів США; пені 17 041,15 доларів США; штраф (фіксована частина) 9,31 доларів США; штраф (процентна складова) 1 176,34 доларів США (а.с.5-6).

Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Достовірно встановлено, що позивач у в березня 2013 року звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, в якому просив стягнути із позичальника ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0A800000039 від 11 квітня 2008 року в сумі 17 014,49 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від06.03.2013 року складає 135 945,80 грн.; звернути стягнення на предмет застави (цив.спр.№2/205/1727/13).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено (цив.спр.№2/205/1727/13).

Суд вирішив: в рахунок погашення заборгованості за договором № DNU0A800000039 від 11 квітня 2008 року в сумі 17 014,49 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 06.02.2013 року, складає 135 945,80 грн., з якої: 5 593,45доларів США, що еквівалентно 44 691,67 грн. заборгованість по кредиту;1 291,66 доларів США, що еквівалентно 10 320,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;1 747,43 доларів США, що еквівалентно 13 961,98 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;7 541,94 доларів США, що еквівалентно 60 260,10 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;31,29 доларів США, що еквівалентно 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 808,72 доларів США, що еквівалентно 6 461,68 грн. штраф (процентна складова), вилучити у ОСОБА_1, та передати в заклад Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк»: автомобіль Opel, модель: Omega, 1997 року випуску, тип: ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: WOL000026V1002546, реєстраційний номер: АЕ1538ВВ, який належить ОСОБА_1; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Opel, модель: Omega, 1997 року випуску, тип: ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: WOL000026V1002546, реєстраційний номер: АЕ1538ВВ, що належить ОСОБА_1.

Звернуто стягнення на автомобіль Opel, модель: Omega, 1997 року випуску, тип: ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: WOL000026V1002546, реєстраційний номер: АЕ1538ВВ, шляхом безпосереднього продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» повноважень, необхідних для здійснення продажу. А також, стягнуто судові витрати.

Отже, суд приходить висновку, що позивач у повній мірі реалізував своє право з відшкодування заборгованості за кредитним договором № DNU0A800000039 від 11 квітня 2008 року укладеним із ОСОБА_4, але не зважаючи на покладений обовязок доказування відповідно до ст..60 ЦПК України, не надав жодних доказів щодо примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2013 року. Тому, суд ставиться критично до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, так як не має жодних доказів того, що заборгованість за кредитним договором № DNU0A800000039 від 11 квітня 2008 року є не сплаченою.

Крім того, у своїх обґрунтуваннях та вимогах позивач посилається на кредитний договір укладений 16 червня 2009 року, що не відповідає наданим ним доказів у їх підтвердження, а саме: кредитний договір, що наданий як доказ укладений сторонами 11 квітня 2008 року (а.с.8).

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованим, недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги не підлягають задоволенню, то сплачений судовий збір поверненню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 526, 598-599, 610, 1054 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Шавула