Провадження № 22-ц/773/329/15 Категорія: 2 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю. ,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивачів - ОСОБА_1,

представників відповідачів - Марчукова Д.В.,Туркевича Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Украптека Лімітед", публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів", третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - М8 ехф.(М8 ehf), про визнання права власності на частку в статутному капіталі та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою відповідача приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Украптека Лімітед" на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Позивачі звернулись до Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Украптека Лімітед", публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача М8 ехф. (М8 ehf.), з позовом про визнання права власності на частку в статутному капіталі та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2014 року відкрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, відповідач приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Украптека Лімітед» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому просила її скасувати та відмовити у відкритті провадження.

В судовому засіданні представник відповідача - приватної компанія з обмеженою відповідальністю «Украптека Лімітед» апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивачів ОСОБА_1 та представник відповідача ПАТ АКБ «Львів» апеляційну скаргу заперечили, просили ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Відповідно до ст.115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Відкриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний спір підлягає розгляду в Луцькому міськрайонному суді.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до Луцького міськрайонного суду Волинської області з вимогами до приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Украптека Лімітед» та ПАТ АКБ «Львів» про визнання за кожним із позивачів (фізичних осіб) право власності на 10 відсотків частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сальве», яке знаходиться в м. Луцьку, а також про зобов'язання ПАТ АКБ «Львів» надати компанії «Украптека Лімітед» згоду на передачу позивачам зазначених часток у статутному капіталі та зобов'язання ПАТ АКБ «Львів» надати згоду на прийняття позивачів до складу учасників ТзОВ «Сальве».

Згідно з ч.2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Пунктом 10 ст.110 ЦПК України встановлено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування.

За правилами ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 76 згаданого Закону, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 414 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватно-правові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов'язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов'язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачами є ПАТ АКБ «Львів», та приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Украптека Лімітед». Місцезнаходженням їх є відповідно : банку - вул. Сербська, 1 м.Львів та приватної компанії - 42 Нью Броад Стріт, Лондон, ЕС2М 1JD.

Висновок суду про те, що спірне майно, а саме частка в статутному капіталі ТОВ «Сальве», знаходиться в місті Луцьку, на думку колегії суддів, є хибним з огляду на таке.

Згідно зі ст. 190 Цивільного кодексу України майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Статтею 179 цього ж кодексу встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 2 ст. 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Отже, рухомим майном Цивільний кодекс України визнає речі матеріального світу, які можна переміщувати у просторі.

Визначення ж поняття корпоративних прав міститься у декількох нормативних документах, зокрема, у Податковому кодексі України (ст. 14.1.90), Господарському кодексі України (ст. 157), Законі України «Про акціонерні товариства» (ст. 2 ч. 1 п. 8). Тобто, із законодавчого визначення поняття корпоративного права виходить, що це сукупність майнових та немайнових прав учасника господарського товариства, що по своїй суті не може бути річчю матеріального світу, яку можна переміщувати у просторі, а відповідно і ототожнювати корпоративні права з рухомим майном не можна.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про господарські товариства", товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Статтею 115 ЦК України встановлено, що господарське товариство як суб'єкт цивільних правовідносин має право володіти, користуватися та розпоряджатися належному йому на праві власності майном.

Поняття частки в статутному (складеному) - це частка цілого, що належить товариству, а у учасника породжує комплекс корпоративних прав, зокрема, право на певну кількість голосів при вирішенні питань у найвищому органі товариства, право на певну суму дивідендів та ін.

Як вбачається із відомостей за пошуком з Єдиного державного реєстру Державного підприємства «Інформаційно-ресурсного центру» від 10.11.2014р. та зі змісту договору застави корпоративних прав № 02/06/2014 від 02.06.2014 р., відповідач - Приватна компанія з обмеженою відповідальністю «Украптека Лімітед», яка створена і зареєстрована в Сполученому Королівстві, є засновником - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сальве", місцезнаходженням якої є м. Луцьк, розмір внеску до статутного фонду складає 18543082 грн.

За таких обставин, право власності на 18543082 грн. перейшло від Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Украптека Лімітед» до ТзОВ "Сальве", отже «Украптека Лімітед» набуло тільки корпоративні права в товаристві.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом,зокрема ст.116 ЦК України, та статутними документами.

Отже, корпоративні права, які є предметом даного спору, не є предметом матеріального світу, щодо якого можна встановити їх територіальне місцезнаходження.

Разом з тим, позовні вимоги пред'явлені також і до співвідповідача ПАТ КБ «Львів», місцезнаходження якого в Україні визначено - м.Львів, вул. Сербська,1.

Крім того, як видно зі змісту п.1 Угоди (Головних Умов), укладеної між сторонами, 24.03.2014 року, учасники обумовили, що в розумінні «Компанія» в даному договорі є ТзОВ «Сальве» та ТзОВ «Сальве-Львів».

В судовому засіданні сторони підтвердили, що аналогічний позов з участю цих же сторін та з такими ж вимогами щодо частки у статутному капіталі ТзОВ «Сальве-Львів», що тісно пов'язані з вимогами за даною справою, поданий до Шевченківського районного суду м. Львова і цим судом відповідно відкрито провадження у справі.

Отже, враховуючи наведене, на думку колегії суддів, провадження у даній справі, всупереч зазначеним нормам закону та вимогам ч.2 ст. 109 ЦПК України, помилково відкрито Луцьким міськрайонним судом Волинської області, а не за місцезнаходженням відповідача - резидента України, тобто відповідним судом м. Львова.

За таких обставин, у силу ч.2 ст. 312 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення процесуального питання про відкриття провадження у справі у відповідності до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Украптека Лімітед" задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2014 року скасувати і передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: