УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 05 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № PLXRRX 10405093 шляхом підписання заяви позичальника, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 11 615 грн 87 коп. зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості терміном повернення до 26 березня 2009 року.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 14 березня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 01 715 грн 97 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 6 143 грн 82 коп., заборгованості з процентів за користування кредитом - 38 322 грн 32 коп., заборгованості з комісії - 1 951 грн 46 коп., пені - 49 978 грн 56 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 4 819 грн 81 коп.

Судовим наказом Глобинського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2008 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 621 грн 22 коп.

Враховуючи викладене та уточнивши вимоги, банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 95 094 грн 75 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 6 143 грн 82 коп., заборгованості з процентів за користування кредитом - 38 126 грн 05 коп., заборгованості з комісії - 1 672 грн 68 коп., пені - 49 976 грн 21 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 4 819 грн 81 коп.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального прав.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення вказаним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банк не надав доказів укладення з відповідачем кредитного договору від 05 березня 2007 року № PLXRRX 10405093, а саме: оригіналу заяви позичальника, та з заперечень відповідача щодо факту укладення з банком саме вказаного кредитного договору.

Однак з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві як на підставу позову посилалось на те, що 05 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № PLXRRX 10405093 шляхом підписання заяви позичальника, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 11 615 грн 87 коп. зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості терміном повернення до 26 березня 2009 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 14 березня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 101 715 грн 97 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 6 143 грн 82 коп., заборгованості з процентів за користування кредитом - 38 322 грн 32 коп., заборгованості з комісії - 1 951 грн 46 коп., пені - 49 978 грн 56 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 4 819 грн 81 коп.

Судовим наказом Глобинського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2008 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 621 грн 22 коп.

У запереченнях на позовну заяву та доповненнях до них ОСОБА_3 зазначала, що не підписувала надану банком заяву позичальника від 05 березня 2007 року, та просила призначити почеркознавчу експертизу.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2013 року в справі була призначена судово-почеркознавча експертиза та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати оригінал заяви (анкети) позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором від 05 березня 2007 року № PLXRRX 10405093 та копію паспорта ОСОБА_3 з оригіналами її підпису. У зв'язку з ненаданням оригіналу заяви позичальника матеріали експертизи були повернуті без виконання.

Згідно з листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 січня 2014 року за вихідним № 30.1.0.0/2-20131018/1280, на виконання вищевказаної ухвали повідомлено, що оригінал заяви (анкети) позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором від 05 березня 2007 року № PLXRRX 10405093 в архівах банку не знайдений (а. с. 122).

Відповідно до повідомлення НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області 23 січня 2014 року № 16/317 неможливо провести почеркознавче дослідження за наданими копіями документів (а. с. 124).

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

З огляду на вказані положення закону договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов'язку позичальника повернути грошові кошти.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що банк передав кошти ОСОБА_3, та між банком і позивачем було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання умов спірного кредитного договору, який ніким не оспорений, дійшов помилкового висновку про відсутність між банком та позивачем правовідносин за спірним кредитним договором та про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ч. 3 ст. 203 ЦК України, а саме: відсутність волевиявлення позивача в укладенні договору, у зв'язку з його непідписанням.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України належним чином не з'ясував, чи були банком передані 05 березня 2007 року ОСОБА_3 кошти в розмірі 11 615 грн 87 коп. та чи отримувала остання вказані кошти; не спростував доводи позивача щодо укладення 05 березня 2007 року кредитного договору № PLXRRX 10405093 та надання на його підставі коштів; не з'ясував усі фактичні обставини справи, дійсний характер спірних правовідносин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вказані порушення суду не усунув, належним чином доводи апеляційної скарги не перевірив та не спростував їх, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права під час розгляду справи, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не можуть вважатись законними та обґрунтованими, тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук