ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/1484/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЯДЕЙКО К.О.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2;

представника третьої особи Подолянко Т.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", про відшкодування матеріальної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_4) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 січня 2012 року по вулиці Ревуцького, 5 у м. Києві водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем Шевроле, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зіткнення з автомобілем Мітсубісі, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу, в результаті було пошкоджено автомобіль Мітсубісі, а його власнику був нанесений матеріальний збиток.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована Приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" (далі по тексту - ПрАТ "Київський страховий дім") та останнім відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з позовом до страховика про стягнення з останнього належної до виплати вказаної суми. За наслідком розгляду зазначеної справи рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2014 року у справі №22-ц/796/6201/2014 у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річного строку на звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Вказуючи на те, що страхове відшкодування на даний час не виплачено, а завдавачем шкоди є саме відповідач, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з останнього грошових коштів для повного відшкодування завданої шкоди, що дорівнює сумі не виплаченого страхового відшкодування за вирахуванням франшизи.

Ухвалою суду від 23 грудня 2014 року відкрито провадження у даній справі та її розгляд призначено в судовому засіданні, а ухвалою суду від 28 січня 2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПрАТ "Київський страховий дім" (далі по тексту - третя особа).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав наявності у нього страхового полісу, а відтак він не є належним відповідачем у даній справі. Крім того, зазначив, що рішенням суду позивачу відмовлено у стягненні страхового відшкодування у зв'язку з пропуском строку на звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Представник третьої особи в судовому засіданні надала пояснення стосовно предмету спору відповідно до яких поклалася на розсуд суду у його вирішенні. Також надала для долучення до матеріалів справи належним чином засвідчену копію страхової справи стосовно спірної дорожньо-транспортної пригоди, вказавши при цьому, що відповідач у визначені законодавством строки повідомив страховика про вчинення ДТП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 січня 2012 року по вулиці Ревуцького, 5 у м. Києві водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем Шевроле, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зіткнення з автомобілем Мітсубісі, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу, в результаті було пошкоджено автомобіль Мітсубісі, а його власнику був нанесений матеріальний збиток.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП.

Відповідно до звіту №СФ-0000961 від 27.06.2012 року матеріальний збиток, завданий власнику Мітсубісі, державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті пошкодження при ДТП складає 42 452,89 грн.

За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ "Київський страховий дім" згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/6741967, яким передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн. та встановлена франшиза у розмірі 510 грн.

Частиною 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 3 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" (далі по тексту - ЗУ "Про страхування") страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, за аналізом наведених норм законодавства, які регулюють відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та встановлених договором лімітів відповідальності, відповідач ОСОБА_2 не є відповідальною особою, адже обов'язок по відшкодуванню шкоди за зазначених вище умов лежить саме на страховій компанії.

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2014 року у справі №22-ц/796/6201/2014, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог про стягнення зі страхової компанії суми страхового відшкодування позивачу було відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річного строку на звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, тобто позивачем втрачено право на отримання зазначених сум.

Суд критично оцінює викладені у позовній заяві доводи позивача стосовно не повідомлення відповідачем страхової компанії про вчинення дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вони спростовуються наявною у матеріалах справи копією страхової справи ПрАТ "Київський страховий дім" у відповідності до якої відповідач 03.01.2012 року, тобто у визначені законодавством строки, повідомив страховика про вчинення ДТП.

Також суд не бере до уваги посилання позивача на те, що у зв'язку з неможливістю стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії відшкодування збитків має бути здійснено завдавачем шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 20 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов'язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Окрім того, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 1 березня 2013 року №4, зокрема її п. 16, роз'яснено, що враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що перехід обов'язків страховика за договорами цивільно-правової відповідальності стосовно виплати страхового відшкодування до третіх осіб відбувається виключно у разі його ліквідації або згоди самого завдавача шкоди, проте як відповідач, як винна у спричиненні шкоди майну позивача особа, згоди на її добровільне відшкодування не надав, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного та керуючись стст. 20, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", п. 2 ст. 9 Закону України "Про страхування", стст. 22, 979, 988 Цивільного кодексу України, стст. 10, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.