АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2171/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1851/К/15 суддя: Бардін О.С.
Категорія - 19 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.,

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі - Масловій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого рогу від 17 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором завдатку, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 січня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір про передачу завдатку, згідно якого в забезпечення виконання зобов'язань по укладеному між сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу, за яким відповідач продасть, а позивач купить домоволодіння по АДРЕСА_1, ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 під розписку завдаток в сумі 8000 дол.США. Загальна вартість об'єкта нерухомості складає 13 000 дол.США. За вказаним договором сторони зобов'язались укласти договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння в строк до 01.05.2014 року.

Відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, не надає документи для його оформлення. Передана відповідачу сума грошових коштів по своїй суті є авансом, так як договір між сторонами укладено не було. Зважаючи, що аванс підлягає поверненню відповідачем позивачу, сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 становить 8 000 дол. США, що згідно курсу Нацбанку України станом на 14.04.2015 року 1 долар - 22.88 грн., складає 183 056,26 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму заборгованості у розмірі 183 056,26 грн. та судові витрати по справі.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором завдатку.

В обґрунтування своїх вимог зазначив про факт укладання договору про передачу завдатку і отримання ним 8 000 дол. США в рахунок договору купівлі-продажу належного йому домоволодіння по АДРЕСА_1, який сторони зобов'язалися укласти в строк до 01.05.2014 року. Отримавши завдаток, ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 ключі від будинку, дозволив користуватися ним і найняв ріелтора за 1 500 дол. США, щоб той підготував документи для оформлення договору. Але ОСОБА_4 відмовилася укладати договір купівлі-продажу.

ОСОБА_2 вважає, що 1 500 дол. США, переданих ріелтору, є завданою йому шкодою і у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 купити будинок він втратив час, щоб знайти іншого покупця, що є упущеною вигодою, яка складає 5 000 дол. США - сума вартості будинку, яка залишилися невиплаченою. Таким чином, ОСОБА_4 має відшкодувати ОСОБА_2 за невиконані зобов'язання 6 500 дол. США, що згідно курсу Нацбанку України станом на 05.06.2015 року 1 долар - 21.0059 грн., становить 136 538,35 грн.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошові кошти в сумі 136 538,35 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого рогу від 17 липня 2015 року позову ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аванс в сумі 183 056,26 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 830,56 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні первинного позову, а зустрічний позов - задовольнити. Зокрема, судом під час ухвалення рішення не було враховано фактів викладених відповідачем, а дослідження доказів не було проведено в повному обсязі. Також судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_4 ухиляється від укладення договору та погрожує розірвати договір з метою невиконання своїх зобов'язань, а саме сплати вартості домоволодіння та понесених витрат на належне оформлення договору купівлі-продажу. Відповідач та позивач у договорі про передачу завдатку передбачили, що ОСОБА_4 повинна сплатити не тільки вартість домоволодіння, а також сплатити всі витрати, понесені для забезпечення укладення договору купівлі-продажу, а саме на оформлення правовстановлюючих документів. ОСОБА_2 витратив кошти на оформлення угоди, що є реальною шкодою і також згаяв час, за який міг би знайти іншого покупця і продати будинок. Крім того, ОСОБА_4 без згоди відповідача та компетентних органів здійснила перепланування домоволодіння, самостійно демонтувавши міжкімнатну стіну. Невідповідність планів домоволодіння унеможливлює вільний продаж даного домоволодіння, у зв'язку з цим відповідач з вини позивача ОСОБА_4 поніс збитки у розмірі 1 500 дол. США, а також упущену вигоду у сумі вартості домоволодіння, яка не була виплаченою, а саме 5 000 дол. США.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою 31.01.2014 року. (а.с.63) Право власності відповідача на вказане домоволодіння зареєстровано 31.01.2014 року у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно за №4519287, що вбачається з відповідного Витягу про реєстрацію права власності. (а.с.60)

23 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір про передачу завдатку, відповідно до умов якого сторони в строк до 01.05.2014 року зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу, за яким відповідач продає, а позивач купує домоволодіння по АДРЕСА_1 за 13 000 дол. США. (а.с.6)

З розписки від 23.01.2014 року (а.с.7) вбачається, що в забезпечення виконання зобов'язання позивач передала відповідачу завдаток в сумі 8 000 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався ст.ст. 546, 570 ЦК України та виходив із того, що так як договір, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому і не уклали на час розгляду справи, то передана ОСОБА_4 грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення 1 500 дол. США, як збитків за порушення зобов'язання, підлягають відхиленню, так як питання про звернення за допомогою до ріелтора було вирішено відповідачем самостійно і позивач не приймала на себе зобов'язань по оплаті послуг ріелтора, а вимоги про стягнення 5 000 доларів США, як упущеної вигоди, також не можуть бути задоволені, оскільки ОСОБА_2 не було доведено, що він міг і повинен був отримати визначені вказані доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати дохід. Крім того, судом зазначено, що відмова сторін від укладання договору купівлі-продажу домоволодіння, не позбавила ОСОБА_2 можливості продати його і отримати дохід в тому ж самому розмірі.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч.1,3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу домоволодіння.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договорів в майбутньому, передана однією зі сторін грошова сум є авансом, який підлягає поверненню.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові від 13 лютого 2013 року (справа №6-176цс12) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи та вірно визначившись з правовідносинами, які складись між сторонами, дійшов правильного висновку про те, що сума грошових коштів передана ОСОБА_4 ОСОБА_2 є авансом, і так як договору купівлі-продажу на час розгляду справи між сторонами не укладено, то дана сума грошових коштів повинна бути повернена відповідачем позивачу.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно довідки ПАТ «УкрСиббанк» №58-4-794/130 від 16 липня 2015 року (а.с.81-89) Нацбанком України на день звернення ОСОБА_4 з позовом до суду, тобто на 14.04.2015 року, встановлено курс гривні до долару США - 100 доларів - 2 288,20 грн. Відповідно 8 000 дол. США було еквівалентно 183 056,26 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_2 на її користь авансу в сумі 183 056,26 грн.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_2 посилався на те, що він отримавши завдаток, передав ОСОБА_4 ключі від будинку та дозволив користуватися ним, а також найняв ріелтора за 1500 дол. США, щоб той підготував документи для оформлення договору, але ОСОБА_4 відмовилася укладати договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.2 ст.571 ЦК України сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ст.623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, відповідачем і та його представником ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 дійсно були сплачені грошові кошти у розмірі 1 500 дол. США для оплати послуг ріелтора з підготовки документів на вищевказане домоволодіння. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо існування договірних відносин між ріелтором та відповідачем.

Проаналізувавши договір про передачу завдатку від 23 січня 2014 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку, що він не містить положень щодо обов'язку позивача оплачувати послуги ріелтора. Також колегія суддів враховує той факт, що відповідачем не доведено отримання ним будь-яких послуг ріелтора та факту їх оплати. Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач та позивач у договорі про передачу завдатку передбачили, що ОСОБА_4 повинна сплатити не тільки вартість домоволодіння, а також сплатити всі витрати, понесені для забезпечення укладення договору купівлі-продажу, а саме на оформлення правовстановлюючих документів і про те, що ОСОБА_2 витратив кошти на оформлення угоди, що є реальною шкодою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення збитків у розмірі 1 500 дол. США.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Водночас, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті договору купівлі-продажу домоволодіння, що має бути укладений в майбутньому.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У даній справі, відмова позивача ОСОБА_4 від укладення договору базувалася на невиконанні відповідачем ОСОБА_2 домовленостей між ними про укладення договору до 01.05.2014 року, про що свідчить і той факт, що до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, на якій розташовано домоволодінні по АДРЕСА_1, ОСОБА_2 звернувся лише 08.04.2015 року. (а.с.39)

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що відмова сторін від укладання договору купівлі-продажу домоволодіння не позбавила ОСОБА_2 можливості продати його і отримати дохід в тому ж самому розмірі.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції у відповідності до вказаних вимог закону, дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не доведено: чи дійсно йому було завдано збитків, у чому полягала протиправна поведінка ОСОБА_4, а також чи є причинний зв'язок між такою її поведінкою та збитками. За таких обставин, суд законно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди. Тому колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 поніс збитки у формі упущеної вигоди у сумі вартості домоволодіння, яка не була виплаченою, а саме 5 000 дол. США, оскільки вони є безпідставними і спростовуються вказаними висновками суду.

Посилання ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на ту обставину, що ОСОБА_4 без згоди відповідача та компетентних органів здійснила перепланування домоволодіння, самостійно демонтувавши міжкімнатну стіну і невідповідність планів домоволодіння унеможливлює вільний продаж даного домоволодіння, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони виходять за межі позовних вимог заявлених ОСОБА_2 про стягнення збитків та упущеної вигоди заподіяних внаслідок невиконання договору про передачу завдатку, а вимог щодо відшкодування шкоди заподіяної належному відповідачу домоволодінню неправомірними на його думку діями позивача, ОСОБА_2 до суду першої інстанції заявлено не було.

Інші доводи відповідача та його представника, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці і спростовуються вищевикладеним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого рогу від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: