АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/1269/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/789/82/15 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю - апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Теребовлянського районного суду від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. В обгрунтування вимог вказує, що ним суду було надано накладні та товарні чеки на його ім'я, які стверджують, що він вкладав кошти для збільшення вартості майна подружжя, це було підтверджено показами свідків. Однак, суд не взяв ці обставини до уваги.

У судовому засіданні апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені у ній.

Відповідачка подала письмові заперечення апеляційної скарги, просила розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у шлюбі з 29липня 1997 року по 10 травня 2012 року.

Після одруження сторони проживали у с.Малів Теребовлянськогорайону Тернопільської області, а з 2006 року до 2012 року - у АДРЕСА_1, у будинку, власником якого був батько відповідачки - третя особа на стороні відповідачки - ОСОБА_4.

Під час шлюбу сторонами було придбано дитячі меблі вартістю 5250 грн., тахту виїзну вартістю 2100 грн., тахту відкидну, вартістю 1900 грн., що підтверджується рахунком від 15 жовтня 2007 року № 15, товарним чеком від 12 жовтня 2010 року та не заперечується відповідачкою. Зазначені меблі перебувають у відповідачки.

За нормою ст.70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи із змісту ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Суд, при вирішенні спору щодо поділу майна бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

· Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Виходячи із п.25 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" за відсутності згоди одного з подружжя, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, зокрема, якщо річ є неподільною, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено, що придбані віконні металопластикові конструкції, матеріали та комплектуючі, які використані для встановлення індивідуального опалення, водопостачання у будинку ОСОБА_4 та будівництва піднавісу у господарстві останнього є спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_1, перебуває у відповідачки та підлягає поділу з виділом позивачу грошової компенсації за його частку; а також, що підстави присудження позивачу грошової компенсації замість його частки у майні подружжя - спірних меблях - відсутні, оскільки відповідачка не погоджується на внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, згідна на реальний поділ меблів.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду, як таким, що відповідає вимогам закону та обставинам справи.

За нормами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання ОСОБА_1, що суд не врахував його доводів про присудження йому грошової компенсації за належну частину спільного майна, так як меблі знищені, а відповідачка позовні вимоги частково визнала, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки доказів, що придбані меблі знищені, апелянт не представив ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду. А відповідачка як у суді першої інстанції, так і в запереченні на апеляційну скаргу погодилась на реальний поділ меблів, які є в наявності, однак, заперечила стягнення з неї грошової компенсації за них.

Твердження апелянта, що суд невірно не прийняв до уваги квитанцій про придбання металопластикових конструкцій, матеріалів на встановлення опалення та котла, а також показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - як доказів понесених них особисто витрат на проведення ремонту у будинку тестя ОСОБА_4, колегія суддів вважає безпідставними. Оскільки із зазначених доказів не вбачається, що вказані речі та матеріали є спільним сумісним майном подружжя, котре перебуває у відповідачки, суд обгрунтовано не прийняв їх на підтвердження позовних вимог про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації на користь позивача. Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що придбавав дане майно за особисті кошти (а.с.2).

Підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскарженого рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319, 324; 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Рішення Теребовлянськлого районного суду від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун