АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02вересня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Кабанченко О.А., Рубан С.М.,

при секретарі Богацькій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2015 року,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який був уточнений в процесі судового розгляду (т. 1 а.с.2-3, 212).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2003 року до 30 червня 2012 року (свідоцтво про розірвання шлюбу видане 13 липня 2012 року).

У період шлюбу у 2008 році ними був придбаний автомобіль «MITSUBISHI» вартістю 250 000 грн., який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 з наданням права керування ОСОБА_1

Оскільки спірний автомобіль відповідачем відчужено, просив стягнути Ѕ грошової компенсації вартості автомобіля «MITSUBISHI», 2008 р.в., р/н НОМЕР_1, у розмірі 156 754 грн. 00 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано автомобіль «MITSUBISHI» » 2008 р.в., р/н НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля «MITSUBISHI» 2008 р.в., р/н НОМЕР_1 в сумі 113 271 грн. 07 коп., судовий збір в розмірі 1 132 грн. 71 коп. та витрати по сплаті вартості експертизи в розмірі 1 537 грн. 50 коп.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Представник третьої особи вважає апеляційну скаргу обґрунтованою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, однак оскільки він відповідачем відчужений, дійшов висновку про стягнення грошової компенсації на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2003 року по 30 червня 2012 року (свідоцтво про розірвання шлюбу видане 13 липня 2012 року) (т.1 а.с.6).

У період шлюбу 01 жовтня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Ніко-Україна» та ОСОБА_2, був придбаний автомобіль «MITSUBISHI» вартістю 190 859 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 21-24).

З метою придбання автомобіля 23 жовтня 2008 року був укладений кредитний договір з ПАТ «Індекс-Банк» на суму 29 562,65 доларів США для придбання транспортного засобу.

07 грудня 2009 року кредит сплачено, що підтверджується листом ПАТ «Індекс-Банк» від 05 січня 2010 року про повне виконання кредитного зобов'язання. (т. 1 а.с. 45-48, 65).

Згідно з даними Національної інформаційної системи ДАІ МВС України, станом на 28 січня 2014 року автомобіль «MITSUBISHI» зареєстрований за ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію (т.1 а.с. 145-147, 151).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив провести поділ спільного майна, стягнувши з відповідача грошову компенсацію - половину вартості спірного автомобіля.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_2 згідно довідки-рахунку відчужила спірний автомобіль ОСОБА_3, а тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 113 271 грн. 07 коп. грошової компенсації вартості Ѕ частини спірного автомобіля.

При цьому, суд правильно взяв до уваги висновки експерта, відповідно до яких, ринкова вартість автомобіля «MITSUBISHI», 2008 р.в., р/н НОМЕР_1, станом на момент продажу 17 червня 2014 року складає 226 542 грн. 14 коп. (Т. 1 а.с. 189-194).

Відхиляючи довід апеляційної скарги про те, що експертом при визначенні ринкової вартості не було досліджено спірний автомобіль, колегія суддів виходить з показань допитаного в засіданні в суді першої інстанції експерта, відповідно до яких, ним направлялись клопотання щодо забезпечення автомобіля для огляду, при цьому в клопотаннях зазначалося, що для проведення експертизи по матеріалах справи, необхідна на це письмова вказівка. 18 березня 2015 року до КНДІСЕ надійшла заява ОСОБА_2 щодо проведення дослідження автомобіля за матеріалами справи. При цьому, висновок експертизи складено з урахуванням пошкоджень на спірному автомобілі (т. 1 а.с. 171, 177, 179 зв.).

Доводи апеляційної скарги про припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем 29 лютого 2009 року, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними доказами. В письмових поясненнях ОСОБА_2 сама спростовує цей факт, зазначаючи, що у період з 2009-2011 р.р. надсилала кошти як чоловіку, так і його матері, тощо (т.1 а.с. 40).

Колегія суддів оцінює критично твердження апелянта про те, що автомобіль придбаний за її власні кошти, які не були частиною сімейного бюджету, оскільки позивач в цей час не працював. Колегія суддів виходить зокрема з відомостей, які містяться в копії трудової книжки позивача, відповідно до яких під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 він офіційно працював на різних посадах (т. 2 а.с. 5-7). В подальшому ОСОБА_1 офіційно не був працевлаштований, однак виконував рекламні замовлення компанії ТОВ «Бритиш Моторс Україна», що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4

Необґрунтованими колегія суддів знаходить також посилання апелянта на те, що перший внесок у банківську установу за придбання автомобіля в розмірі 19 100 грн. 00 коп. був внесений за кошти, які були подаровані її батьками на підставі договорів дарування. Колегія суддів бере до уваги той факт, що переважна кількість цих договорів були укладені після придбання автомобіля.

Посилання апелянта на недодержання позивачем вимог ч. 4, ч. 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання компенсації та внесення коштів на депозитний рахунок при зверненні до суду з даним позовом, ґрунтуються на неправильному розумінні зазначених норм права.

Позов пред'явлено в межах строку позовної давності, а тому доводи апелянта щодо цього також підлягають відхиленню.

Доводи апеляції про те, що позивачем невірно обрано спосіб порушеного права, оскільки не пред'явлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, колегія суддів не приймає виходячи з того, що предметом спору не є право власності на відчужений автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду від 19 червня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.А. Кабанченко

С.М. Рубан