ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/89/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 187/89/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Встановив:

29.01.2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" (далі Банк, Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 01.11.2007 року між Банком та Відповідачем укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки боржник належним чином не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.12.2014 року становить 16 589,59 грн., яка складається: заборгованість по кредиту - 11 805,33 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 3 456,18 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 300 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) 778,08 грн.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає.

Відповідач також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, також пояснила, що кредитом користувалася, картка дійсна до травня 2015 року, заборгованість зобов'язується погасити до кінця дії кредитної картки.

Розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, доводи позовної заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526, 530, 599 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним .

Виходячи з положень статей 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 01.11.2007 року між Банком та Відповідачем укладений договір № б/н, згідно яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач визнав наявність заборгованості по кредиту, а тому дані факти доказуванню не підлягають, відповідно до ст. 61 ЦПК України.

З огляду на викладене, враховуючи визнання позову, позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме стягнути з відповідача на користь Банку понесені витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214-215, 218, 226-228, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" () заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.11.2007 року у розмірі 16 589 (шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 59 коп., яка складається: заборгованість по кредиту - заборгованість по кредиту - 11 805,33 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 3 456,18 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 300 грн., а також штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) 778,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" () судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Соловйов