Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/184/15-ц Головуючий у 1-й інст. Слободенюк Н. Є.
Категорія 24 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Черняхів-Добробут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Черняхів-Добробут» на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 червня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2015 року Комунальне підприємство «Черняхів-Добробут» (далі - Підприємство) звернулося з позовом до ОСОБА_2, в якому (з урахуванням уточнених вимог) просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з утримання будинку в розмірі 363,35 грн. за період з серпня 2011 року по квітень 2014 року та понесені збитки в сумі 1189, 12 грн. мотивуючи тим, що відповідач є власником квартири в АДРЕСА_1 і в серпні 2011 року Підприємство направляло позивачу типовий договір для підпису, однак відповідач за послуги по вивозу сміття не сплачує, внаслідок утворилась заборгованість. Крім того, при подачі заяви про видачу судового наказу сплачено позивачем 450 грн. за надання правової допомоги, а при його скасуванні з Підприємства судом стягнуто на користь ОСОБА_2 судові витрати за правову допомогу в сумі 739,12 грн., а тому позивач бажає стягнути вказану суму.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Підприємство просить скасувати дане рішення та постановити нове - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Представники апелянта підтримали апеляційну скаргу і пояснили, що відповідач є власником квартири, але за комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не сплачує. Заяв про відмову від наданих послуг не подавала.

Представник відповідача заперечує у задоволенні скарги і пояснив, що відповідач взимку проживає в квартирі, а влітку - у селі. Під час проживання у квартирі сміття вона збирає і вивозить до домогосподарства у селі, а тому послугами вона не користується і оплачувати їх не повинна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення судді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відсутність письмового договору не позбавляє споживача обов'язку оплачувати послуги, але вважав, що позивачем не доведено обставини повідомлення ОСОБА_2 про необхідність укладення договору, а також користування вказаними послугами.

Колегія суддів частково погоджується із таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2.

Рішенням виконкому Черняхівської селищної ради № 98 від 29.07.2010 року Підприємство визначено виконавцем житлово-комунальних послуг в житловому секторі смт.Черняхів, в т.ч і вивезення побутових відходів (а.с.7).

01.08.2011 року Підприємством направлено відповідачу типовий договір № 32 про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, однак останній повернуто без вручення (а.с.8).

Згідно розрахунку заборгованості за період з 01 серпня 2011 року по 30 квітня 2014 року нараховано платежів за вивіз побутових відходів в сумі 363,35 грн. із посиланням на відповідні подорожні листи (а.с.11-13).

Доказів звернення в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг ОСОБА_2 не надала.

Відповідач, на підтвердження своїх доводів, що вона не користувалася зазначеною послугою, посилається на довідку Зороківської сільської ради № 641 від 19.12.2014 року (а.с.34) та показання свідків, згідно яких, ОСОБА_2 фактично проживає щороку з березня по листопад без реєстрації в с.Зороків і квартирою користується тільки взимку, а сміття вивозять у вказане село.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем вказаних відповідачем обставин, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказана послуга надавалася позивачем, що підтверджено матеріалами справи і показаннями тих же свідків, а пояснення останніх про складування відходів відповідачем у гаражі та послідуюче їх вивезення у село не може бути беззаперечним доказом не користування послугою з утримання будинків та прибудинкової території.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено позивачем (а.с.13-14), відповідач не зверталася до виконавця послуг із заявою, підтвердженою відповідними документами, щодо її не проживання у власній квартирі та припинення нарахування, а тому зазначені відповідачем докази не є належними і не дають підстав для звільнення її від сплати заборгованості.

Крім того, вивезення побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення) віднесено постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009 року «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» до послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а тому відповідач, як власник квартири, зобов'язана нести витрати по утриманню прибудинкової території незалежно від фактичного місця проживання (ст.151 ЖК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості за надані послуги є обґрунтованими.

В той же час, не можуть вважатися збитками у розумінні ст.22 ЦК України витрати на правову допомогу в сумі 739,12 грн., що надані ОСОБА_2 під час подачі заяви про скасування судового наказу і стягнуті ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 16.01.2015 року з Підприємства (а.с.18), оскільки витрати на правову допомогу віднесені до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України). Правомірність їх стягнення підтверджено ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24.02.2015 року під час розгляду скарги Підприємства на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 16.01.2015 року про скасування судового наказу.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за серпень 2011 року - квітень 2014 року, а позов подано до суду у лютому 2015 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Пред'явлення особою позову до боржника також свідчить про переривання строку позовної давності (ч.2 ст.264 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

Відповідач та її представник не заявляли про пропуск строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у межах строку позовної давності в липні 2014 року звертався до суду із вимогою про стягнення із боржника вказаної суми заборгованості і судовим наказом від 14.07.2014 року заява задоволена. Судовий наказ скасовано ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 16.01.2015 року за заявою боржника.

За вищевказаних обставин, застосування строку позовної давності неможливе.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Також, з відповідача на користь позивача у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню 1450 грн. витрат на правову допомогу (450 грн. під час подачі судового наказу, 1000 грн. під час підготовки та розгляду позовної заяви) та 365,40 грн. судового збору, що підтверджено відповідними розрахунками та видатковими касовими ордерами.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Черняхів-Добробут» Черняхівської селищної ради задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 червня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Черняхів-Добробут» Черняхівської селищної ради заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 363,35 грн. та судові витрати в сумі 1815,4 грн..

У задоволенні заяви про стягнення збитків в сумі 739,12 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Судді