Категорія 57Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Міхасішин І.В., Стадник І.М.,

при секретарі: Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ПАТ « Ідея Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства « Ідея Банк» про визнання недійсними положення договору ,-

ВСТАНОВИЛА:

06.10.2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом у якому просила визнати недійсним п.3.4.7 Кредитного договору № В75.192.70101, укладеного 24.03.2012 року між нею та ПАТ « Ідея Банк»; припинити її зобов'язання перед Банком згідно кредитного договору та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 02.12.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення її зобов'язання перед ПАТ « Ідея Банк» згідно кредитного договору залишено без розгляду.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним п.3.4.7. кредитного договору № В75.192.70101, укладеного 24.03.2012 року між ПАТ « Ідея Банк» та ОСОБА_2 та стягнуто судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ « Ідея Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповноту з»ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Завданням апеляційного провадження є перегляд за апеляційною скаргою справи і судового рішення на предмет правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі та застосування норм права.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлені наступні обставини.

24.03.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № В75.192.70101. За умовами Договору Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 11 710 грн., включаючи витрати на страховий платіж( у разі наявності), а Позичальник зобов'язався повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно з умовами цього Договору та Додатком № 1 від 24.03.2012 року до даного Договору. Кредит надано строком на 24 місяці. За користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 11.0000 % річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування в загальному розмірі 3.2000% щомісячно від початкової суми кредиту.

Відповідно п.3.2.4 Договору Позичальник зобов'язується підтвердити свій фінансовий стан, надавши документ про доходи через одинадцять місяців від дати укладання договору або на першу вимогу Банку.

Відповідно п.3.4.7 Договору у разі ненадання Банку Позичальником документів згідно п.3.2.4 даного Договору, Позичальник сплачує штраф у розмірі 10-ти щомісячних платежів, згідно Графіку щомісячних внесків.

29.03.2013 року на адресу ОСОБА_2 був направлений лист за підписом директора департаменту роздрібного обслуговування, у якому повідомлялось, що згідно умов кредитного договору Банк нарахував ОСОБА_2 штрафні санкції, у зв'язку з порушенням нею умов п.3.2.4 Договору. При цьому зазначено, що Банк іде ОСОБА_2 на зустріч та не буде стягувати усієї суми штрафних санкцій за умови сплати подвійного щомісячного платежу по кредитному договору протягом 10 днів з моменту отримання цього листа-пропозиції.

У своїй заяві від 18.05.2013 року, адресовану Голові правління ПАТ « Ідея Банк» ОСОБА_2 вказує, що не може надати офіційних документів щодо свого фінансового стану, оскільки як і при укладенні відповідного договору, так і на день написання заяви - офіційно не працює, а тому просить відновити їй попередній графік погашення кредиту згідно кредитного договору без сплати подвійного щомісячного платежу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що умова п.3.4.7 Договору є несправедливою умовою, оскільки згідно умов такого пункту та за наявності обставин порушення позичальником відповідних умов Договору, позичальник, як споживач, повинен сплатити непропорційно велику суму компенсації, а саме понад 50 % від розміру отриманого кредиту, що всупереч принципу добросовісності, має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника як споживача відповідної послуги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно п.п.3,4 ст.12 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав'язування її придбання.

Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватись вимог законодавства про захист прав споживачів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що п.3.2.4 Договору не забезпечує однозначного розуміння кінцевого строку подання документу, оскільки допускає право вибору позичальника: «через одинадцять місяців від дати укладання договору» або « на першу вимогу Банку». Зміст даного пункту не прив'язує сторону до події, що настане раніше.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»( в редакції статті, яка діяла на час укладення кредитного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В частинах третій, четвертій статті 18 Закону наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним.

Частина 3 ст.18 Закону визначає, що несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації ( понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Враховуючи, що сума штрафу на підставі п.3.4.7 Кредитного договору № В75.192.70101 від 24.03.2012 року буде складати 9 205 грн.60 коп. при сумі кредиту 11 710 грн., що становить 78, 6 % , при тому, що сума штрафу кредитодавцем стягується за порушення не грошового зобов'язання, суд першої інстанції вірно вважав, що дана умова Договору є несправедливою, так як містить одночасно три ознаки для її кваліфікації, а саме: 1) умова договору порушує принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); 2) умова договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умова договору завдає шкоди( значної) споживачеві.

Колегія суддів відхиляє заперечення апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розподілу судових витрат.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, до яких серед іншого належать витрати на правову допомогу.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем було документально підтверджені її витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн., які суд стягнув враховуючи норми Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Судовий збір в сумі 243, 60 грн. у відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України суд стягнув з відповідача на користь держави, про що і зазначив у резолютивній частині рішення в окремому абзаці.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а відтак не дають підстав для висновку про незаконність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ « Ідея Банк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства « Ідея Банк» про визнання недійсними положення договору ,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О. Голота

Судді: І.М. Стадник

І.В. Міхасішин

/Підписи/

Згідно з оригіналом: