Справа № 585/1541/15-ц
Номер провадження 2/585/587/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої - судді Очиргораєвої О.М.,

при секретарі: Рибіній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ромни справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,про визнання недійсним договору про завдаток та стягнення авансу,-

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого мотивував тим, що за ініціативою його дружини ОСОБА_3 та на пропозицію відповідача ФОП ОСОБА_2 він мав намір обміняти квартиру АДРЕСА_1, співвласниками якої є він, його дружина і дочка ОСОБА_4, на іншу квартиру АДРЕСА_2. Умови укладення угоди про обмін вони з відповідачем обговорили усно і 01.06.2012 року він передав ОСОБА_2 передоплату (аванс) в сумі 6000 грн. На підтвердження отримання цієї суми відповідач передав позивачу для підпису заповнений бланк Договору про завдаток № 67 від 01.06.2015 року, який позивач власноручно підписав.

Але 5 червня 2012 року позивач прийняв остаточне рішення про відмову від обміну квартирами і на наступний день повідомив про це відповідача, прохаючи при цьому повернути йому авансові кошти в сумі 6000 грн. Останній спочатку обіцяв повернути кошти, але потім відмовився, посилаючись на те, що він їх вже витратив. На письмову вимогу про повернення грошей відповідач не надав позитивної відповіді і коштів до цього часу не повернув.

Вважаючи дії відповідача шахрайськими, позивач звертався з відповідною заявою в органи міліції. Але вони закрили кримінальне провадження, мотивуючи тим, що між ним та відповідачем склалися цивільно-правові відносини і ознак шахрайства в діях ОСОБА_2 не вбачається.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що Договір про завдаток № 67 від 01.06.2012 року має бути визнаний судом недійсним, а завдаток в розмірі 6000 грн. просить визнати авансом і стягнути ці кошти з відповідача на його користь. Вважає, що при підписання даного договору були порушені норми закону, відповідач ОСОБА_2 не є приватним підприємцем, як вказано в договорі, а є фізичною особою-підприємцем, тобто найменування завдаткодержателя як сторони в договорі є невірним і таким, що не існує. Окрім цього, сам договір обміну квартирами при підписанні договору про завдаток укладений не був, що свідчить про те, що в дійсності сплачені ним кошти в сумі 6000 грн. є авансовим платежем, а не завдатком.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримав, пояснивши обставини викладені в ньому, доповнивши, що аванс в сумі 6000 грн. він заплатив відповідачу не під час підписання Договору про завдаток, а пізніше в цей же день після того як вони з дружиною зняли кошти. І дружина була свідком того, що він, взявши в банку кошти, пішов до ОСОБА_2 та віддав їх його помічниці, але квитанції чи чека йому ніхто не давав.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач на виконання договору про завдаток коштів в сумі 6000 грн. йому не віддавав і про це ніде не зафіксовано. Договір про завдаток позивач підписував у присутності його дружини ОСОБА_3 Оскільки у них такої суми з собою не було, то вони обіцяли принести їх пізніше, але так грошей ніхто і не приніс. Потім дружина позивача по телефону повідомила, що вони не будуть обмінювати квартиру, так як чоловік передумав. Він віддав дружині позивача всі документи на квартиру, що йому вона надавала. Через півтора чи два роки ОСОБА_1 зустрів його і сказав, щоб він повернув йому гроші, але конкретної суми не назвав. Отримання від позивача коштів, якби воно мало місце, було б зафіксовано в книзі приходу, але такого запису там немає. Люди, які мали обміняти квартиру з ОСОБА_1, навіть меблі зі своєї квартири вже були продали. Від позивача він дійсно в серпні 2012 року отримував листа з вимогою повернути 6000 грн., але ці кошти від нього він не брав. Дружина позивача сплачувала 85 грн. за послуги по обміну і про це зафіксовано в книзі приходу, а завдаткового платежу згідно з договором в сумі 6000 грн. не зафіксовано ніде, так як його ніхто не передавав.

Представник відповідача ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення позову, підтримавши доводи відповідача.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні 30 червня 2015 року позовні вимоги підтримала, пояснивши, що дійсно між її чоловіком позивачем по справі, і відповідачем ОСОБА_2 01.06.2012 року був укладений договір про завдаток по обміну квартири. Позивач на виконання договору сплатив ОСОБА_2 завдаток за обмін в сумі 6000 грн., але під час передачі цих коштів вона не була присутня. Пізніше її чоловік передував обмінювати квартиру і вони з відповідачем ОСОБА_2 не змогли його вмовити. Документи на квартиру ОСОБА_2 передавала вона, а після того, як позивач відмовився від обміну, відповідач повернув документи їй назад. В останнє судове засідання 13.08.2015 року ОСОБА_3 не зявилася, письмово повідомивши суд про її перебування в цей день за межами України.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи. Правової позиції з приводу позову вона ніяким чином не висловила, заперечень проти розгляду справи у її відсутності ніхто із присутніх в судовому засіданні сторін не висловив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача і його представника, третьої особи ОСОБА_3, покази свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ч 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У судовому засіданні було встановлено, що 1 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ФОП (а згідно з договором ПП) ОСОБА_2 був укладений Договір про завдаток № 67, відповідно до якого ОСОБА_1 мав сплатити ОСОБА_2 завдаток в сумі 6000 грн. як передоплату за обмін квартири АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_4. Наведена обставина підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 7) та не заперечується сторонами по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, а якщо не буде встановлено що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона є авансом.

Однак доказів того, що на виконання умов вказаного договору про завдаток № 67 від 01.06.2015 року позивач передав відповідачу зазначені кошти, ним до суду не було надано. Тобто не було доведено, що взагалі завдаток чи аванс передавався ФОП ОСОБА_2

З пояснень третьої особи дружини позивача ОСОБА_3, яка була ініціатором обміну квартири, стало відомо, що вона особисто не була присутня при передачі позивачем відповідачу завдаткових коштів в сумі 6000 грн. і що договір був підписаний її чоловіком до передачі грошей.

В книгах обліку доходів за 2012 рік ФОП ОСОБА_2, які оглянув суд, не зафіксовано оплати позивачем суми 6000 грн., на передачі яких він наполягає (а.с. 33-39), є тільки запис про оплату ОСОБА_3 23.05.2012 року 85 грн. (а.с. 36).

Свідок ОСОБА_6 старший слідчий Роменського МВ УМВС України, суду пояснила, що 24 червня 2013 року вона винесла постанову про закриття кримінального провадження (а.с. 10), так як в діях ОСОБА_2 ознак шахрайства не вбачалося. Про обставини, що вказані в постанові їй було відомо зі слів тільки ОСОБА_1, а ОСОБА_2 не допитувався.

За таких обставин визнати недійним договір про завдаток, за відсутності доказів фактичної передачі позивачем завдатку, та стягнути з відповідача аванс в сумі 6000 грн., суд підстав не вбачає.

Враховуючи викладене суд відмовляє позивачу у позовних вимогах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 84, 213-215 ЦПК України, ч. 1 ст. 509, ст. 570 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,про визнання недійсним договору про завдаток та стягнення авансу, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_7

Повний текст рішення складено 19.08.2015 року