У Х В А Л А

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Сімоненко В.М.,

суддів: Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_5, про припинення договору поруки, за заявою ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом. Посилаючись на те, що 11 червня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір за яким банк надав йому кредит в розмірі 170 610 доларів США зі строком повернення до 9 червня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 червня 2008 року між банком і ОСОБА_4 укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором, банк 18 лютого 2013 року направив позивачу вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки, проте, як вказує позивач, він таку вимогу не отримував.

У зв'язку з вищенаведеним ОСОБА_4 просив на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України визнати договір поруки від 11 червня 2008 року укладений між банком і ОСОБА_5 таким, що припинив свою дію.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення.

2 квітня 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року.

У заяві ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року та направити справу на новий касаційний розгляд, на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

ОСОБА_5 пропущено строк подання заяви про перегляд, однак заявник ставить питання про поновлення цього строку з посиланням на поважність причин його пропуску.

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, що підтверджується доданими до заяви доказами про відрядження .

Як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції статей 553, 543 та частини четвертої статті 559 ЦК України, заявник посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 року.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_5 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Постановляючи ухвалу від 3 грудня 2014 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які, установивши, що вимога до поручителя про дострокове виконання основного зобов'язання була пред'явлена банком в лютому 2013 року, а тому звернення до суду із позовом в квітні 2013 року свідчить про дотримання банком строків, передбачені частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Разом із тим в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 року, яка надана заявником для порівняння, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову та направляючи справу на новий розгляд, виходив з того, що судами не встановлено, коли зобов'язана за договором кредиту особа перестала виконувати умови кредитного договору, коли банк дізнався про порушення свого права.

Таким чином, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин неоднаково застосував норми матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Оскільки зі змісту наведеного судового рішення та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки у справах встановлено різні фактичні обставини, у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування частини четвертої статті 559 ЦК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 23 травня 2012 року, 16 жовтня 2013 року, 17 вересня 2014 року.

Проте доводи заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України в частині посилання ОСОБА_5 на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України від 23 травня 2012 року, 16 жовтня 2013 року, 17 вересня 2014 року є необґрунтованими, а підстави для відкриття провадження - відсутні, виходячи з наступного.

У справі, що переглядається суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки після зміни терміну виконання всіх зобов'язань за договором кредиту з червня 2028 року на лютий 2013 року, банк звернувся до суду у квітні 2013 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Верховний Суд України у своїй постанові від 17 вересня 2014 року дійшов до висновку про те, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Верховний Суд України у своїй постанові від 23 травня 2012 року дійшов до висновку про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку.

Верховний Суд України у своїй постанові від 23 травня 2012 року дійшов до висновку про те, що порука припинилась, оскільки банк пропустив передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний термін для пред'явлення позову.

Отже виходячи із доводів заяви, змісту судового рішення касаційного суду, що переглядається відсутні підстави, які б свідчили про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України.

Керуючись частин першої та четвертої статті 356, пункту 4 частини четвертої статті 359 ЦПК України, 360 ЦПК України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_5 строк подання на заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року.

У допуску справи позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_5, про припинення договору поруки, за заявою ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Суддя-доповідачСімоненко В.М.
Судді Романюк Я.М. Сенін Ю.Л.