Справа №442/4470/14-ц
Провадження №2/442/103/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

з участю секретаря - Антоненко В.О.,

представників позивача - адвоката ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

представника третьої особи

Новокропивницької сільської ради ОСОБА_5,

представників третьої особи

ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, з участю третіх осіб Новокропивницької сільської ради, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12, Служби у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_6, про встановлення земельного сервітуту, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_10, в якому просить, уточнивши позовні вимоги, встановити постійний на безоплатній основі земельний сервітут загальною площею 96,0 м.кв. на право влаштування проходу, проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки ОСОБА_9, площею 0,0727 га, розташованої на вул.Довбуша, 80 у с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер: :01:001:0493, яка належить йому на праві власності, через земельну ділянку, що знаходиться по вул.Довбуша, 78 у с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, яка належить на праві власності ОСОБА_10 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №502959, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0279, параметрами та конфігурацією згідно варіанту №1, викладеного у висновку судової земельно-технічної експертизи №33-03/15 від 25.03.2015 року та додатку №1 до нього: ширина 3,20 м (з боку вул.Довбуша), довжина від будинковолодіння ОСОБА_13 - 25, 89 м.п., довжина з боку земельної ділянки ОСОБА_10 - 19,06 м.п., 7,02 м.п., 1,15 м.п по ламаній лінії, ширина з боку земельної ділянки ОСОБА_9 - 6,36 м.

Позов мотивує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок №80 по вул.Довбуша у с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2004 року, серія САА №112391. Житловий будинок та приналежні господарські будівлі, розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у його власності загальною площею 0,0727 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), Львівська область, Дрогобицький район, с.Новий Кропивник, вул.Довбуша, 80, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2014 року, індексний номер 28621318, кадастровий номер: :01:001:0493. Суміжною з його будинковолодінням є земельна ділянка ОСОБА_10, загальною площею 0,0949 га, яку вона набула на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 вересня 2007 року. ОСОБА_10 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №502959, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0279. Ці земельні ділянки колись становили одне ціле та належали до будинковолодіння його та рідного брата ОСОБА_14 батьків.

ОСОБА_14 земельна ділянка була передана у власність в порядку приватизації на підставі рішення Новокропивницької сільської ради від 14.04.1994 року. Його ж (позивача) земельна ділянка розташована таким чином, що він фактично позбавлений можливості її використання за цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, оскільки з боку головної вулиці - Довбуша земельна ділянка межує з землею ОСОБА_10 (є відносно неї тильною), з правого боку межує з будинковолодінням ОСОБА_15, з лівого боку - з будинковолодінням ОСОБА_16 , з тильної сторони - ОСОБА_17 З усіх сторін відсутній проїзд чи прохід до його земельної ділянки.

Придбавши земельну ділянку, відповідач почала здійснювати на ній будівництво (реконструкцію) існуючого житлового будинку одразу з порушенням проекту забудови. Єдиний прохід, який був історично сформований з вулиці Довбуша до його земельної ділянки, відповідач забудувала. Між ними почалися непорозуміння та конфлікти. З 2007 року він звертався до ОСОБА_10 з проханням вирішити питання проїзду шляхом оформлення земельного сервітуту. Вона не погоджувалася. Тоді позивач звернувся зі скаргою до Новокропивницької сільської ради стосовно вирішення даного земельного спору, оскільки при передачі у власність земельної ділянки ні ОСОБА_14, ні ОСОБА_10 сільською радою не було передбачено обтяження земельної ділянки для права проходу, проїзду через неї. І якщо його брат ОСОБА_14 не забороняв ні йому, ні членам його сімї вільно користуватися частиною земельної ділянки для проходу та проїзду, будучи власником, то відповідач (новий власник), категорично була проти. За участі Новокропивницької сільської ради у грудні 2007 року конфлікт частково був вичерпаний, сторони дійшли до наступної згоди (підтверджується актом від 04.12.2007 року): ОСОБА_10 надала згоду письмовою заявою від 28.11.2007 року, згідно якої погодилася надати в користування ОСОБА_9 частину своєї земельної ділянки шириною 3,30 м та частину земельної ділянки (поворот) для зручного заїзду, проходу, погодилась зрізати два плодові дерева яблуні; ОСОБА_9 у свою чергу погодився надати в користування ОСОБА_10 10 м.кв. із земель, що перебувають у його користуванні з наступним оформленням відповідних документів. Між ним та ОСОБА_10 04.12.2007 року було укладено договір сервітуту про обмежене право користування землею. Предметом такого договору було постійне безоплатне користування частиною земельної ділянки ОСОБА_10 за адресою: вул.Довбуша, 78, у с.Новий Кропивник. Цей договір був складений у трьох примірниках та переданий землевпоряднику Новокропивницької сільської ради на державну реєстрацію. Проте, йому примірник договору не повернули, державну реєстрацію такий не пройшов. Він володіє лише копією договору. Факт укладення вказаного договору сервітуту не заперечує і ОСОБА_10 у своїй позовній заяві від 25.01.2012 року (позов залишено без розгляду згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду).

З цього моменту він та члени його сімї почали користуватися частиною земельної ділянки, обтяженої сервітутом для проходу, проїзду до власної земельної ділянки за вказаним договором сервітуту. Але такий стан речей відповідачку влаштовував недовго. Наприкінці 2011 року знову почалися конфлікти за проїзд. Вона почала робити спроби його загороджувати, але не завершила.Він знову почав звертатися зі скаргами у різні інстанції.

02.12.2011 року комісією, у складі якої були представники Дрогобицької райдержадміністрації, було знову встановлено розміри проїзду до його земельної ділянки, факти порушень ОСОБА_10 будівельних, протипожежних норм і правил при веденні будівництва житлового будинку, порушення будівельного паспорту. Комісією розроблено ситуаційний план місця розташування проїзду, проходу, яким реально користувалися він і його сімя від 2007 року. Проте, ОСОБА_10 будь-якими способами чинила їм перешкоди у користуванні цим проїздом.

Відповідач тривалий час перебувала за кордоном України. Навесні 2014 року вона повернулася і конфлікти між ними за проїзд розгорілися з новою силою. 03.06.2014 року комісією Новокропивницької сільської ради складено акт про відмежування земельної ділянки площею 10 м.кв. з земель, що перебувають у його користуванні на користь ОСОБА_10 згідно попередніх домовленостей. Однак, відповідач на всі рішення та домовленості не зважає, найняті нею працівники проводили земляні та підготовчі роботи по влаштуванню бетонного фундаменту під огорожу, яким відмежовують його земельну ділянку в частині існуючого проїзду. Таким чином, іншого способу відновити його порушене право на вільне володіння та користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, як встановлення земельного сервітуту, немає.

Позивач ОСОБА_9 в судове засідання не з?явився, однак, його представники ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених вище. Пояснили, що варіант №1 висновку експертизи вважають найбільш прийнятним для позивача та найменш обтяжливим для відповідача. У матеріалах справи міститься ряд документів, які засвідчують відсутність будь-якого проїзду чи заїзду до будинковолодіння ОСОБА_9 Земельна ділянка позивача є суміжною із земельною ділянкою ОСОБА_10 ОСОБА_17 часу вказані земельні ділянки були однією цілою садибою, яку батьки позивача поділили між двома своїми синами ОСОБА_9 та ОСОБА_14 Останній продав свою частину земельної ділянки відповідачу ОСОБА_10 ОСОБА_9 під час приватизації землі неодноразово наголошував на тому, що до його будинковолодіння немає жодного заїзду, у зв?язку з чим також неодноразово звертався до сільської ради. Між сторонами виникали відповідні земельні спори, за результатами розгляду одного з яких є рішення Дрогобицького міськрайонного суду, залишене в силі ухвалою апеляційного суду Львівської області, в яких зазначено, що спірні питання слід вирішувати шляхом встановлення земельного сервітуту. У 2007 році сторони досягли певної згоди щодо вищезгаданого. Відповідачем було надано згоду на вирізку двох яблунь на частині спірної земельної ділянки, що і було зроблено в подальшому. Комісією Новокропивницької сільської ради був складений акт і письмово укладений договір сервітуту, який передано для реєстрації в Управління земельних ресурсів. Однак, подальша доля такого договору невідома, оскільки з невідомих причин такий не був зареєстрованим. Згодом, у сторін почались нові конфлікти, і згоди між ними не було досягнуто. Як зазначив експерт у своєму висновку, іншого способу використання земельної ділянки позивачем, як обтяження суміжної земельної ділянки земельним сервітутом, немає. У ситуаційному плані розміщення спірних земельних ділянок, який міститься в матеріалах справи, а також у листі Дрогобицької райдержадміністрації, зазначається, що ОСОБА_10 не вірно побудувала свій будинок. Що стосується земельної ділянки ОСОБА_6, то у наданих планах немає жодного схематичного розміщення будівель на вказаній земельній ділянці. Доповнили, що роботи по облаштуванню проїзду буде виконувати позивач, який вже поніс певні витрати, оскільки завіз туди чимало шутру. Крім цього, вказаним проїздом останній безперешкодно користувався лише до 23.06.2015 року внаслідок дій відповідача. Що стосується запропонованого експертом варіанту №2 встановлення земельного сервітуту, то такий для позивача є абсолютно неприйнятним. Проїзд через земельну ділянку ОСОБА_6 пролягає до криниці, розташованої біля межі земельної ділянки ОСОБА_9 Вважають, що прокладання дороги повз криницю є, зокрема, незручним способом заїзду для габаритного транспорту. Тому, враховуючи той факт, що через земельну ділянку ОСОБА_10 уже наявний шлях до будинковолодіння позивача, в який останнім вкладено кошти, а по земельній ділянці ОСОБА_6 такий відсутній і потрібні значні затрати для його прокладення, а також зважаючи на те, що у позивача відсутні позовні вимоги до ОСОБА_6, просять задоволити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_10 у судове засідання не з?явилась, однак, представник відповідачки адвокат ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення даного позову. Пояснив, що, на його погляд, на земельній ділянці ОСОБА_10 не може бути встановлений земельний сервітут, оскільки така використовується належним чином, її цільове призначення обслуговування будинку і прибудинкової території. Найменш обтяжливим варіантом встановлення земельного сервітуту для відповідачки є запропонований експертом варіант №2 висновку експертизи. Позивачі користувалися проїздом через земельну ділянку ОСОБА_10, поки там ніхто не проживав. Крім цього, вважає, що позивачем пропущено визначений законом термін позовної давності, оскільки при переході права власності на будинковолодіння у 2007 році до нового власника ОСОБА_10, він довідався про порушення його прав відсутність проходу, заїзду до земельної ділянки, що знаходилась у його користуванні. Однак, жодних дій для їх захисту не вчиняв. Також вважає, що позивачем не надано суду належних доказів про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. На його думку, безпідставним є також твердження позивача про те, що по належній ОСОБА_10 земельній ділянці був єдиний прохід, який історично сформований з вулиці Довбуша до земельної ділянки ОСОБА_9 Позивач та його брат були співкористувачами спірних земельних ділянок, що становили одну суцільну садибу. Із представленої технічної документації жодного проїзду чи заїзду на такій не вбачається. Безпідставними є і твердження позивача щодо укладення між ним та ОСОБА_10 договору сервітуту, оскільки постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 15.07.2014 року у справі №442/4357/14-а встановлено факт відсутності такого договору. Крім цього, незрозумілим залишається вимога позивача щодо встановлення земельного сервітуту саме через земельну ділянку ОСОБА_10, а не сусідню земельну ділянку ОСОБА_15. Власне другий варіант встановлення земельного сервітуту, запропонований експертом, на його думку, є найменш обтяжливим для відповідача. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9

Представник третьої особи Новокропивницької сільської ради землевпорядник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_9 Пояснив, що усі наявні листи, акти Новокропивницької сільської ради і вся документація, що стосується встановлення земельного сервітуту, правдиві, оскільки дійсно дане питання між сторонами уже узгоджувалось. Однак, спір залишився невичерпаним. ОСОБА_9 тривалий час (роки) користувався проїздом через земельну ділянку ОСОБА_10, оскільки там існує заїзд і наявна дорога до будинковолодіння позивача, і раніше жодних конфліктів з даного приводу не виникало.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з?явився, проте, його представники ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 не заперечили щодо задоволення позову.

ОСОБА_8 пояснила, що на частині земельної ділянки ОСОБА_6, де експертом пропонується влаштувати проїзд, знаходиться город. Раніше ніхто, окрім власника, не користувався там заїздом. Наявної дороги на вказаній земельній ділянці ніколи не було і немає.

Адвокат ОСОБА_7 доповнила, що матеріалами справи встановлено і секретар сільської ради ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердила, що через земельну ділянку ОСОБА_6 жодного заїзду чи проїзду ніколи не було. Вказане також не заперечив відповідач. Згідно з першим варіантом встановлення земельного сервітуту, запропонованого експертом, такий проходить по наявному шляху, який склався історично. Що стосується другого варіанту висновку експертизи, то для встановлення сервітуту необхідно вкласти значні кошти для влаштування дороги. Крім того, згідно з другим варіантом виходить подвійний сервітут, який обтяжуватиме земельні ділянки відповідача та третьої особи, що є недоцільним. Звертає увагу на те, що коли ОСОБА_10 придбавала земельну ділянку у ОСОБА_14, їй було відомо про існуючий проїзд і про те, що спірні земельні ділянки були однією цілою садибою. Тому іншого заїзду і бути не могло. Відповідач при купівлі земельної ділянки погоджувалась на користування ОСОБА_9 існуючим проїздом, однак, згодом з незрозумілих причин почала чинити перешкоди в такому. Тому вважають заперечення відповідача необґрунтованими, а позовні вимоги ОСОБА_9 підставними.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації в судове засідання не з?явився, однак, від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що оскільки по даній справі немає порушення майнових прав дитини, то з приводу позовних вимог покладаються на думку суду.

Третя особа ОСОБА_11, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12, у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та пояснила, що вона з чоловіком в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_12 придбали ? частку житлового будинку №78а на вул.Довбуша в с.Новий Кропивник. Раніше вони не заперечували щодо користування позивачем земельною ділянкою відповідача, оскільки там не проживали, проте, на даний час мають намір відгородитися огорожею. Позивач кожен день користувався спірним проїздом, який засипаний гравієм, і вони не перешкоджали в цьому, щоб уникнути конфліктів. Наразі у них ведуться будівельні роботи, тому ще не вирішили, що саме будуть робити на спірній частині земельної ділянки, де позивач просить встановити земельний сервітут.

Вислухавши учасників судового розгляду, беручи до уваги вищенаведене та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2014 року, земельна ділянка №80 на вул.Довбуша в с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, площею 0,0727 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить ОСОБА_9.

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №112391 вбачається, що власником житлового будинку №80 на вул.Довбуша в с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області є позивач ОСОБА_9

З кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_9 вбачається, що на ній розміщено дві капітальні споруди і така межує: від «А» до «Б» та від «Б» до «В» землі ОСОБА_10, від «В» до «Г» землі ОСОБА_16, від «Г» до «Д» землі ОСОБА_17, від «Д» до «А» землі ОСОБА_6 (а.с.70)

Вказаним, зокрема, підтверджується той факт, що нормальне господарське використання даної земельної ділянки, яка належить позивачу, неможливе без встановлення сервітуту. Відтак, єдиним можливим способом задоволення потреб позивача на використання власної земельної ділянки є саме встановлення сервітуту.

Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №502959, ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2007 року належить земельна ділянка площею 0,0949 га, розташована в с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказана земельна ділянка межує: від «А» до «Б» землі ОСОБА_16, від «Б» до «В» землі ОСОБА_9, від «В» до «Г» землі ОСОБА_15, від «Г» до «А» землі загального користування, вулиця.

У судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка, розташована в с.Новий Кропивник на вул.Довбуша, 87, яка межує із земельними ділянками сторін, належить на праві власності ОСОБА_6, що підтверджується державним актом серії ЛВ №080870.

Як вбачається з акту погодження меж між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, складеного 04.12.2007 року комісією в складі сільського голови, голови, секретаря та членів земельної комісії, землевпорядника сільської ради, а також громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_9, ОСОБА_10 погоджується на виділення дороги через свою приватизовану земельну ділянку до житлового будинку ОСОБА_9 шириною 3,30 м, з відступом на поворот. На ділянці, де виділена дорога, ростуть дві яблуньки, які потрібно зрізати, громадянка ОСОБА_10 теж дала згоду на їх вирізку.

З акту, складеного 02.12.2011 року, за дорученням голови Дрогобицької районної державної адміністрації, комісією в складі сільського голови с.Новий Кропивник, землевпорядника Новокропивницької сільської ради, керівника відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Дрогобицької райдержадміністрації, інженера-архітектора КП «Дрогобицьке районне бюро планування та архітектури» в присутності жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 І.Й., вбачається, що проведено обстеження будинковолодінь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в с.Новий Кропивник по вул.Довбуша і встановлено: ОСОБА_10 приватизовано земельну ділянку в с.Новий Кропивник по вул.Довбуша, 78; з південного сходу земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_9 Земельна ділянка ОСОБА_10 приватизована без врахування заїзду до будинковолодіння ОСОБА_9 Заїзд входить в межі державного акту на землю, яка належить ОСОБА_10 Тому, комісією Новокропивницької сільської ради від 04.12.2007 року було складено акт погодження меж між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Також, при виготовленні державного акту на землю не було враховано відступ від межі земельної ділянки ОСОБА_10 до господарської споруди ОСОБА_9 Згідно ДБН-360-92** п.3.25, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту, відстань між бічною межею ділянки і стіною житлового будинку або господарської будівлі треба приймати не менше 1,0 м.

Як вбачається з ситуаційного плану, доданого до вищевказаного акту від 02.12.2011 року, на такому визначено частину земельної ділянки ОСОБА_10, що пропонується виділити ОСОБА_9 для нормального обслуговування господарської будівлі з відступом 1,00 м від господарської споруди ОСОБА_9; також зазначений проїзд, що пропонується виділити ОСОБА_9 шириною 3,30 м згідно акту погодження меж від 04.12.2007 року. Крім цього, на ситуаційному плані зазначені існуючі та проектовані будівлі на земельних ділянках сторін. Зокрема, на земельній ділянці ОСОБА_10 під №2 розташований житловий будинок на відстані від 4,10 м до 11 м від межі сусідньої земельної ділянки, яка належить ОСОБА_16 Проектований житловий будинок під №1 на ситуаційному плані зазначається на відстані не більше 11 м від вищевказаної межі. Частина старого житлового будинку, розташованого поруч з існуючим та проектованим будинками, ближче до пропонованого проїзду, підлягає під знос. Отже, встановлення земельного сервітуту зі сторони земельної ділянки ОСОБА_15 (ОСОБА_6М.), як зазначається у варіанті №1 висновку експерта, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки ОСОБА_10

Разом з тим, у судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що дві яблуньки, які росли на спірній частині земельної ділянки, згоду на вирізку яких дала відповідачка, на теперішній час відсутні (зрізані). Позивачем вкладено кошти на облаштування проїзду через земельну ділянку ОСОБА_10, що також не оспорюється останньою, зокрема, завезено гравій саме на ту частину, яка пропонується для обтяження земельним сервітутом у варіанті №1 висновку експертизи. Крім цього, представники позивача запевнили у судовому засіданні, що подальші витрати, пов?язані з облаштуванням проїзду, позивач покладає виключно на себе.

Згідно з висновком експерта №33-03/15 від 25.03.2015 року, належне господарське використання земельної ділянки позивача ОСОБА_9 за цільовим призначенням земельної ділянки площею 0,0727 га: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2014 року, неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Забезпечити прохід та проїзд на транспортному засобі до земельної ділянки позивача ОСОБА_9 без встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду на транспортному засобі по земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_10, з урахуванням меж земельних ділянок, неможливо.

На розгляд суду, згідно вищевказаного висновку експерта, запропоновано два варіанти земельного сервітуту відносно земельної ділянки ОСОБА_10 із нанесенням на план земельної ділянки схематичного розташування будівель і споруд відповідача та (другий варіант) земельний сервітут відносно земельної ділянки ОСОБА_13 з врахуванням будівельних вимог та зручності користування.

Згідно з варіантом №1 висновку експерта, власником земельної ділянки площею 0,0949 га, розташованої на вул.Довбуша, 78 в с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, є ОСОБА_10. Цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0279. Влаштування проходу та проїзду автомобільним транспортом через земельну ділянку площею 0,0096 га, що перебуває у власності ОСОБА_10, не змінює цільового призначення всієї земельної ділянки. Ширина проїзду становить 3,20 м з врахуванням побудованої огорожі з металу на бетонній основі (фундамент).

Згідно з варіантом №2 висновку експерта, пропонується встановлення земельного сервітуту відносно земельних ділянок ОСОБА_13 та ОСОБА_10 Зокрема, влаштування проходу та проїзду автомобільним транспортом через земельну ділянку площею 0,0103 га, що перебуває у власності ОСОБА_13, не змінює цільового призначення всієї земельної ділянки. Розміри заїзду в плані відповідають розмірам на ситуаційному плані земельної ділянки. Влаштування проходу та проїзду автомобільним транспортом через земельну ділянку площею 0,0011 га, що перебуває у власності ОСОБА_10 не змінює цільового призначення всієї земельної ділянки.

Одночасно у своєму висновку експерт зазначає, що найменш обтяжливим для відповідача ОСОБА_10 являється запропонований експертом на розгляд суду постійний земельний сервітут (варіант №2) відносно земельних ділянок ОСОБА_13 та ОСОБА_10 Для позивача ОСОБА_9 (користувача земельним сервітутом) запропонований експертом на розгляд суду постійний земельний сервітут (варіант №2) відносно земельних ділянок ОСОБА_13 та ОСОБА_10 являється найменш вигідним тому, що використання заїзду можливе після проведення облаштування і виконання (дорожніх) будівельних робіт, що приведе до додаткових матеріальних та грошових витрат, визначення яких не є предметом експертизи.

Отже, не зважаючи на те, що експерт зазначив про найменш обтяжливий для відповідача ОСОБА_10 варіант - №2, суд не може взяти таке до уваги. У той час, коли вказаний варіант встановлення земельного сервітуту буде, як вказує експерт, найменш обтяжливим для відповідача, такий порушуватиме право третіх осіб, які, в свою чергу, не є відповідачами у справі і жодної позовної вимоги до них не пред?явлено. Крім цього, вказувати на те, що встановлення земельного сервітуту за варіантом №2 буде найменш обтяжливим для відповідача є, на думку суду, недоречним, оскільки фактично такий буде надаватись власником земельної ділянки ОСОБА_6, і лише незначна частина земельної ділянки ОСОБА_10 (площею 0,0011 га) за вказаним варіантом повинна надаватись виключно для зручного заїзду до будинковолодіння ОСОБА_9, враховуючи розташований поруч колодязь.

Поряд з тим, експерт одночасно вказує на те, що для позивача другий варіант встановлення земельного сервітут є найменш вигідним, оскільки його використання можливе лише при затраті додаткових матеріалів та грошових коштів. Таких витрат, пов?язаних із влаштуванням проїзду через земельну ділянку третіх осіб, понести жодний із учасників розгляду справи не зголосився. ОСОБА_10 того, власник земельної ділянки ОСОБА_6, який залучений до участі у справі в якості третьої особи, категорично заперечив щодо встановлення такого обтяження. Крім цього, питання щодо встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку ОСОБА_13 (ОСОБА_6М.) взагалі не обговорювалось в позасудовому порядку, тобто, позивач попередньо не звертався до останнього з добровільним вирішенням даного питання.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що саме встановлення земельного сервітуту згідно з варіантом №1, запропонованим експертом, буде найменш обтяжливим для відповідача, оскільки будь-які інші варіанти влаштування проходу та проїзду через земельну ділянку ОСОБА_10 були би більш обтяжливими для останньої, що також підтверджується вищезгаданим ситуаційним планом.

Види права земельного сервітуту визначає стаття 99 ЗК України, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту. Зазначена стаття визначає конкретних суб?єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту. Вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України та частини першої статті 100 ЗК України суд може винести рішення про встановлення сервітуту, умови якого визначаються судом з урахуванням обставин справи.

Згідно з частиною третьою статті 402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умови. У зв?язку з цим слід враховувати, що обов?язковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки.

Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), така особа не в праві вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Як зазначалось вище, позивач вимагає встановлення земельного сервітуту виключно через земельну ділянку ОСОБА_10, оскільки останнім неодноразово вчинялись дії щодо його встановлення за домовленістю сторін і такі були спочатку результативними. Про вказане, свідчить, зокрема, заява ОСОБА_10 на ім?я Новокропивницького сільського голови від 28.11.2007 року, згідно з якою відповідач погоджувалась відпустити на дорогу ОСОБА_9 частину земельної ділянки шириною 3,30 м до його житлового будинку, а також від криниці поворот для зручного заїзду до будинку. Також зазначене підтверджується вищезгаданим актом погодження меж між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, складеним 04.12.2007 року. Крім цього, між сторонами 04.12.2007 року був укладений договір земельного сервітуту, однак, такий не був зареєстрованим у державному реєстрі земель на території Дрогобицького району, що підтверджується повідомленням Управління Держкомзему у Дрогобицькому районі за №3274 від 31.08.2011 року. Згодом, 13.03.2014 року, 12.04.2014 року, 27.05.2014 року позивач звертався із відповідними заявами на ім?я голови с.Новий Кропивник.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що на даний час працює секретарем сільської ради і їй відомі обставини справи. Раніше земельна ділянка ОСОБА_10 належала одному братові ОСОБА_14, а друга іншому братові ОСОБА_9 Земельні ділянки сторін, ще давніше, були одною цілою садибою, яка належала їхньому дідові ОСОБА_16. Між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 дійсно у 2007 році був укладений договір сервітуту щодо спірної частини земельної ділянки. Вказаний договір вона, будучи на той час землевпорядником сільської ради, направила в Управління Держкомзему у Дрогобицькому районі. Проте, їй не відомі причини, через які вказаний договір не був зареєстрованим. ОСОБА_9 тривалий час користувалися згаданим проїздом, але згодом почались конфлікти. По земельній ділянці ОСОБА_6 (ОСОБА_13) ОСОБА_9 ніколи не їздили. До вказаної земельної ділянки був лише заїзд, однак, наявного шляху (дороги, проїзду) ніколи там не було.

Допитаний у судовому засіданні в якості спеціаліста ОСОБА_19 пояснив, що дійсно на земельній ділянці ОСОБА_10, де пропонується згідно з варіантом №1 встановити земельний сервітут, наявний шлях (від вулиці Довбуша) шириною 3,5 м, на якому нічого не засаджено і такий нічим не зайнятий. Через земельну ділянку ОСОБА_6 можна лише припустити, що був шлях, оскільки на межі від дороги встановлена стара хвіртка. Щоб встановити прохід та проїзд через земельну ділянку останнього, потрібно такий відповідно облаштовувати, провести будівельні роботи, вкласти певні кошти. На межі між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є лише хвіртка шириною 1,40 м. Від межі земельної ділянки ОСОБА_10 до колодязя ОСОБА_9 близько до 3,5 м. Здійснити заїзд до будинковолодіння ОСОБА_9 від межі земельної ділянки ОСОБА_10 під прямим кутом є практично неможливо, враховуючи, що сервітут встановлюється також для проїзду транспортними засобами.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідач, на думку суду, не навела об?єктивних причин (на доведення своїх заперечень), через які з плином часу змінила свою позицію щодо встановлення земельного сервітуту на її земельній ділянці, оскільки суттєвих змін у використанні такою не відбулося, в тому числі, цільове призначення. Беручи до уваги новозбудований житловий будинок, розміщення проїзду не порушуватиме будівельних норм і правил.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз?янено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Згідно з частинами 1, 2 статті 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Положеннями статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відтак, позивач ОСОБА_9 скористався таким правом, вимагаючи від власника сусідньої земельної ділянки ОСОБА_10 надання земельного сервітуту, проте, не досягнувши домовленості про його встановлення та умови, звернувся до суду за захистом свого порушеного права із вказаними позовними вимогами. А тому, на думку суду, такі є підставними та обґрунтованими, що підлягають до задоволення.

Поряд з тим, відповідачем, як власником земельної ділянки, від якого позивач вимагає надання сервітуту, не ставилось питання щодо плати за його встановлення, як це передбачено ч.3 ст.101 ЗК України.

Таким чином, що стосується встановлення земельного сервітуту на необмежений строк на безоплатній основі, то судом береться до уваги та обставина, що в даному випадку метою сервітуту є задоволення потреб власника земельної ділянки (позивача) для ефективного її використання і неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_9 задоволити.

Встановити постійний на безоплатній основі земельний сервітут, загальною площею 96,0 м.кв., на право влаштування проходу, проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки ОСОБА_9, площею 0,0727 га, розташованої на вул.Довбуша, 80 у с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер: :01:001:0493, яка належить йому на праві власності, через земельну ділянку, що знаходиться по вул.Довбуша, 78 у с.Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, яка належить на праві власності ОСОБА_10 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №502959, кадастровий номер :01:001:0279, параметрами та конфігурацією згідно варіанту №1, викладеного у висновку судової земельно-технічної експертизи №33-03/15 від 25.03.2015 року та додатку №1 до нього: ширина 3,20 м (зі сторони вул.Довбуша), довжина від будинковолодіння ОСОБА_13 (ОСОБА_6М.) - 25,89 м.п., довжина по земельній ділянці ОСОБА_10 - 19,06 м.п., 7,02 м.п., 1,15 м.п по ламаній лінії, ширина зі сторони земельної ділянки ОСОБА_9 - 6,36 м.

Стягнути з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_9 243,60 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ____________ Грицай М.М.