Справа № 544/665/15-ц
№ пров. 2/544/238/2015
Номер рядка звіту 43
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 липня 2015 року Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Ралець О.С.,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Пирятин, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 22 квітня 2015 року звернулась до суду з позовом про заборону самовільних дій по виселенню з житлового будинку, стягнення авансу та вартості ремонту будинку.

Ухвалою Пирятинського районного суду від 12 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині заборонити відповідачці ОСОБА_1 вчиняти самовільні дії по виселенню її та членів її сімї з будинку №6 по пров. Рибальський у м.Пирятині Полтавської області залишені без розгляду на підставі клопотання позивачки ОСОБА_2

Ухвалою Пирятинського районного суду від 01 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення авансу та вартості ремонту будинку залишені без розгляду у звязку з неявкою позивача ОСОБА_2 в судове засідання.

30 квітня 2015 року відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом (а.с.21-22), який був нею уточнений 05 травня 2015 року (а.с.43-44), в обґрунтування якого вона вказала наступне. 2 роки тому вона вирішила продати належний їй будинок за №6, що розташований по пров.Рибальський в м.Пирятині Полтавської області, та недобудований будинок за №8 також по пров.Рибальський, що належить її чоловікові, за 100000грн. для того, щоб купити собі житло зі зручностями. ОСОБА_2 вирішила купити у неї ці будинки, тому заплатила їй завдаток у сумі 8000грн. та стала проживати у будинку №6 по пров.Рибальський разом з сімєю. Більше ніяких грошей за 2 роки ОСОБА_2 їй не сплатила. 25 лютого 2015 року вона зателефонувала ОСОБА_2, щоб остання виселялась з її будинку. На що вона відповіла, що наробить шкоди в її хаті. За 2 роки ОСОБА_2 зруйнувала сарай, що був разом з будинком. В літній кухні стояло дві меблеві стінки, але зараз їх там немає. Куди вони ділись, невідомо. Після розмови з ОСОБА_2 вона дуже розхвилювалась та потрапила у лікарню. Вийшовши з лікарні їй стало відомо, що за спожитий газ у будинку великий борг 3840грн. Також виникла заборгованість за електроенергію за 1500кВт. Тому вона вимушена була відключити свій будинок від газо- та електропостачання. Позивач вважає, що ОСОБА_2 порушує її, як власника будинку №6 по пров.Рибальський в м.Пирятині, право власності, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить суд виселити ОСОБА_2 з будинку №6 по провулку Рибальському в м.Пирятині Полтавської області; не стягувати з неї ОСОБА_1 8000грн., залишивши їй ці кошти на вивезення сміття; покарати ОСОБА_2 згідно чинного законодавства за шахрайство та надання завідомо неправдивих показань та неправомірні дії; стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати. Крім того ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 повинна виплатити їй моральну компенсацію, оскільки вона - ОСОБА_1 протягом двох років проживає у будинку без зручностей АДРЕСА_1, а тому вимушена носити тяжкі відра в хату та з хати, хоча за станом здоровя їй неможна піднімати більше 2кг. Моральну шкоду позивач оцінює у 52000грн., які й просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд виселити ОСОБА_2 з будинку №6 по провулку Рибальському в м.Пирятині Полтавської області; не стягувати з неї ОСОБА_1 8000грн., залишивши їй ці кошти на вивезення сміття; стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 52000грн.; покарати ОСОБА_2 згідно чинного законодавства за шахрайство та надання завідомо неправдивих показань та неправомірні дії; стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати. Позивач надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. А також просила ніяких свідків, які зазначені в її позові, в судове засідання не викликати.

Суд, вислухавши пояснення позивача за зустрічним позовом, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2008 року ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: м.Пирятин Полтавської області, пров.Рибальський, б.6 (а.с.24-25).

22 лютого 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились, що ОСОБА_1 продає, а ОСОБА_2 покупає будинок за адресою: м.Пирятин Полтавської області, пров.Рибальський, б.6, в кредит на 2 роки, про що вони склали договір (а.с.6-7), в якому також зазначили, що після виплати всієї суми буде оформлений договір купівлі-продажу. 10.02.2013 року та 25.02.2013 року ОСОБА_1 взяла у ОСОБА_2 гроші за вказаний будинок у розмірі 1000грн. та 7000грн. відповідно, про що були складені розписки (а.с.8, 9).

Позивач у належному їй будинку по пров.Рибальський, 6, не проживає, а проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, про що позивач зазначала під час розгляду справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що на сьогоднішній день вона бажає проживати у належному їй будинку №6 по пров.Рибальський, але ОСОБА_2, проживаючи у спірному будинку, перешкоджає їй володіти та користуватись своєю власністю, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

У статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом.

Гарантуючи захист прав власності, закон надає власнику право вимоги усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

У разі відсутності у відповідача законних підстав щодо права користування спірним будинком, що належить позивачу на праві власності, та за відсутності такої згоди власника будинку, наявні законні підстави для захисту порушеного права позивача щодо користування та розпорядження належним йому майном.

Судом встановлено, що між сторонами по справі не було укладено письмового договору найму або оренди житла, як то передбачено ст.811 ЦК України та ст.158 ЖК України.

Отже наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 не набула самостійного права користування будинком №6 по пров.Рибальський в м.Пирятині, з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення як члена сімї власника тощо). Усна домовленість між сторонами щодо проживання відповідача у спірному домоволодінні не свідчить про те, що цей будинок перебуває у користуванні ОСОБА_2 на підставі укладеного з позивачем договору.

Виходячи із аналізу вищенаведених норм права та з урахуванням того, що ОСОБА_2 не являється власником будинку за адресою: м.Пирятин Полтавської області, пров.Рибальський, б.6, не набула права користування спірним житлом, ОСОБА_1 виявила намір на власний розсуд користуватися своєю власністю, а тому вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні її власністю шляхом виселення відповідача із будинку є обґрунтованими, та відповідають положенням статті 16 ЦК України, а порушене право позивача підлягає відновленню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що усунення перешкод користування власністю повинне бути зроблене шляхом виселення ОСОБА_2 зі спірного будинку.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виселення ОСОБА_2 з будинку за адресою: м.Пирятин Полтавської області, пров.Рибальський, б.6, який належить ОСОБА_1 на праві власності, підлягають задоволенню.

Вимоги ОСОБА_1 в частині не стягувати з неї 8000грн., залишивши ці кошти на вивезення сміття, суд знаходить такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не являються позовними, а за своїм змістом є запереченнями проти первісних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення авансу.

Розглянувши вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди в сумі 52000грн. суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.1-3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Будь-яких належних та допустимих доказів, як вимагають приписи ст..60 ЦПК України, на підтвердження того, що ОСОБА_1 зазнала фізичного болю або душевних страждань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням її здоровя; протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1; або із знищенням чи пошкодженням її майна, позивач ОСОБА_1 суду не надала.

Фотокартка, надана ОСОБА_1 в якості доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 зруйнувала сарай, розташований за адресою: м.Пирятин, пров.Рибальський, б.6, (а.с.45), суд оцінює як неналежний доказ, оскільки з неї не вбачається, що сарай був у придатному стані до того часу, як до спірного будинку вселилась ОСОБА_2, а також що саме ОСОБА_2 пошкодила даний сарай.

У звязку з чим суд зазначає, що підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди не вбачається та в їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю.

Вимоги ОСОБА_1 покарати ОСОБА_2 за шахрайство, надання завідомо неправдивих показань та неправомірні дії, суд вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають у звязку з тим, що між сторонами виник цивільно-правовий спір, а тому дана справа розглянута в порядку цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Згідно норм цивільно-процесуального законодавства суд не розглядає в порядку цивільного судочинства справи, розгляд яких за нормами КПК України проводиться в кримінальному судочинстві. При розгляді цивільної справи суд не наділений компетенцією встановлювати наявність або відсутність складу злочину в діях будь-якої сторони (позивача, відповідача, третьої особи тощо) та притягати до кримінальної відповідальності.

Даючи оцінку доказам, що подані ОСОБА_1 та містяться на а.с.88, 89, суд вважає ці докази неналежними, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування.

Інші докази, що містяться на а.с.34-37, 47-69, також не стосуються предмета доказування, оскільки вони були подані ОСОБА_2 на підтвердження своїх позовних вимог за первісним позовом до ОСОБА_1 про стягнення авансу та вартості ремонту будинку.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід присудити наступним чином.

ОСОБА_1 при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 121,60грн. проте як її позовні вимоги складаються з різних вимог немайнового характеру, за які згідно Закону України «Про судовий збір» необхідно сплатити 497,20грн. (243,60грн. за вимоги про виселення та 243,60грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди). Оскільки вимоги в частині виселення задоволені, то сплачений судовий збір у розмірі 121,80грн. необхідно стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1, а також з ОСОБА_2 достягнути судовий збір у розмірі 121,80грн. на користь держави.

У звязку з тим, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди відмовлено та ухвалою суду від 12.05.2015р. відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, то суд вважає, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути 243,60грн. судового збору в доход держави.

Керуючись ст. ст. 5-11, 57-60, 88, 213, 215, 292 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з будинку №6 по провулку Рибальському в м.Пирятині Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Нагорна