АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Заводян К.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Давня Я.А.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, інтереси якої за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_4, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2015 року,

встановила:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Згідно уточнених позовних вимог просила виділити відповідачу ОСОБА_3 в натурі автомобіль марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, та припинити спільну сумісну власність подружжя на це майно; присудити на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки майна у спільній сумісній власності у розмірі 38 696,5 грн. та стягнути цю суму з відповідача; вирішити питання щодо судових витрат.

Вказувала, що 24 вересня 1996 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3

21 червня 2013 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області шлюб між ними було розірвано.

За час шлюбу та спільного проживання разом з відповідачем ними був набутий автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску орієнтованою вартістю 65 683 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2015 року позов задоволено частково.

Виділено відповідачу ОСОБА_3 в натурі автомобіль марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 та припинено спільну сумісну власність подружжя на це майно.

____________________________________________________________________

22ц-346/2015 р. Головуючий у 1нстанції ОСОБА_5

Категорія 48 доповідач Савчук М.В.

Присуджено на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки майна у спільній сумісній власності у розмірі 29 621грн. 30 коп. та стягнуто цю суму з ОСОБА_3

Надано ОСОБА_3 відстрочку виконання рішення суду строком на 2 місяці.

Знято заборону на відчуження і зняття з державної реєстрації легкового автомобіля марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, що накладена ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.03.2014 року.

Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, інтереси якої за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального права та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги занижену оцінку спірного майна, стягнув незначну суму в рахунок поділу майна, безпідставно відстрочив виконання рішення та скасував заходи забезпечення позову. В частині виділення відповідачу ОСОБА_3 в натурі автомобіль марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску та припинення спільної сумісної власність подружжя на це майно рішення не оскаржується.

________В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2015 року залишити без змін.

________Вважає, що рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України з урахуванням всіх фактичних обставин справи на основі повно зясованих обставин справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в частині присудження на користь ОСОБА_1 компенсації вартості частки автомобіля у розмірі 29 621,30 грн. та в частині відстрочки виконання рішення суду строком на 2 місяці та зняття заборони на відчуження і зняття з державної реєстрації спірного легкового автомобіля, що накладена ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.03.2014 року, не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 60, ч. 1,2 ст. 70 СК України при поділі спірного автомобіля, визначивши компенсацію вартості частки майна у спільній сумісній власності на підставі висновку судової товарознавчої експертизи № 408-а від 01.10.2014 року, проведеної НДЕКЦ УМВС України у Чернівецькій області.

Проте погодитися з такими висновками суду в повному об'ємі неможливо.

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі, який було укладено 24 вересня 1996 року у виконкомі Банилівської сільської ради Вижницького району та який розірвано 21 червня 2013 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області.

За час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28 листопада 2008 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 15 травня 2013 року у справі №6-37цс12, який є обов'язковим для усіх судів України відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 СК України).

За змістом ст.183 ЦК України спірний автомобіль є неподільною річчю і позивачка згідна на отримання грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині поділу нерухомого майна, а саме: автомобіля марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, ухвалено відповідно до вказаних норм матеріального права, є по суті правильним.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо розміру компенсації вартості частки майна у спільній сумісній власності в сумі 29 621 грн. 30 коп., оскільки суд дійшов його внаслідок неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду у цій частині підлягає зміні, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка не погоджувалася із висновком судової товарознавчої експертизи № 408-а від 01.10.2014 року, проведеного НДЕКЦ УМВС України у Чернівецькій області, згідно якого ринкова вартість автомобіля марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску складала 59 242 грн. 59 коп., на підставі якого суд першої інстанції поділив майно подружжя. Крім вказаної експертизи по справі була проведена товарознавча експертиза згідно ухвали суду від 31.03.2014 року СП Західно- Українським експертним консультативним центром м. Чернівці, згідно висновку якої ринкова вартість спірного автомобіля на момент огляду складала 77393 грн. У звязку з тим, що суд не взяв до уваги висновок вказаної експертизи, за клопотанням позивачки ОСОБА_1 апеляційним судом було призначено комісійну судову товарознавчу експертизу .

Згідно висновку експерта за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 28 травня 2015 року № 583/15-26, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, дійсна ринкова вартість автомобіля марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 на момент огляду 17.04.2015 року складала 96 340,96 грн.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності суди виходять з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно можу бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення на її користь з відповідача в рахунок поділу майна, нажитого в період шлюбу, грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля має визначатись на підставі наявного в матеріалах справи висновку комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 28 травня 2015 року № 583/15-26, згідно якого вартість половини автомобіля у спільній сумісній власності сторін складає 48 170 грн. 48 коп., яку необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості компенсаціі вартості частки майна у спільній сумісній власності.

Ухвалюючи рішення про відстрочку виконання рішення на два місяці, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не працює та здійснює догляд за батьком, а тому є підстави для надання розстрочки виконання рішення.

Проте, з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що згідно з пп. 1, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відстрочки виконання рішення та відмови у задоволенні відповідного клопотання.

Звертаючись із заявою про відстрочку виконання рішення суду, відповідач посилався на відсутність можливості заробітку. Тобто, заява відповідача про відстрочку виконання рішення спрямована на необхідність врахування його сімейного та майнового стану. Разом з тим, вказані обставини не утруднюють виконання рішення та не роблять його виконання неможливим й вони не можуть бути достатньою підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За правилами ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

За змістом указаних норм права відстрочення виконання рішення суду може бути надане у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення та перешкоди під час виконання судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Водночас, суд першої інстанції зазначеного не врахував та визнав наведені відповідачем у заяві про відстрочення виконання рішення суду обставини такими, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення та роблять його виконання неможливим, хоча ці обставини не вказують на їх винятковість і за своєю фактичною та правовою природою не є такими.

Крім того, колегія суддів вважає також помилковими висновки суду першої інстанції щодо зняття заборони на відчуження і зняття з державної реєстрації легкового автомобіля марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, що накладена ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.03.2014 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У справі ухвалено рішення, яким позов задоволено частково, тому заходи забезпечення позову мають бути чинними до повного виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим рішення в частині присудження на користь ОСОБА_1 компенсації вартості частки майна у спільній сумісній власності у розмірі 29 621грн. 30 коп. необхідно змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості частки майна у спільній сумісній власності у розмірі 48 170 грн. 48 коп., рішення суду в частині відстрочки виконання рішення суду строком на 2 місяці та зняття заборони на відчуження і зняття з державної реєстрації легкового автомобіля марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, що накладена ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.03.2014 року, необхідно скасувати відмовивши у наданні відстрочки виконання рішення суду.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на оплату судового збору в сумі 296 грн. 21 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції,

Керуючись ст. ст.307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів ,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, інтереси якої за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2015 року в частині присудження на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки майна у спільній сумісній власності у розмірі 29 621грн. 30 коп. змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки майна у спільній сумісній власності у розмірі 48 170 грн. 48 коп.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2015 року в частині відстрочки виконання рішення суду строком на 2 місяці та зняття заборони на відчуження і зняття з державної реєстрації легкового автомобіля марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, що накладена ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.03.2014 року, скасувати.

У наданні відстрочки виконання рішення суду відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 296 грн. 21 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: