Провадження № 2/641/908/2015 Справа № 641/1082/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ТОВ "Фрегат-К"

про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного простою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ "Фрегат-К", в якому просить:

- визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 41 КЗпП України;

- зобов'язати відповідача протягом 3 календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 з посади медичної сестри за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін;

- стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного простою;

- зобов'язати відповідача видати позивачу довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату за період з 01.09.2014 року до винесення рішення по справі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Фрегат-К" укладено трудовий договір, що підтверджується наказом № 27-ОК від 01.09.2014 року. Позивача прийнято на роботу на посаду медичної сестри з дорейсового огляду водіїв із графіком роботи 1 добу - 2 доби вихідних. 03.01.2015 року вона вийшла на роботу відповідно до графіка, однак на її робочому місці знаходилась інша медична сестра. До виконання своїх обов'язків 0301.2015 року позивач допущена не була.06.01.2015 року позивач відповідно до графіку також з'явилась на роботу, однак на робоче місце також допущена не була. В подальшому з'ясувалось, що ї звільнено з роботи за прогули, які нібито вона вчинила у грудні місяці 2014 року.

Однак у грудні місяці 2014 року вона була відсутня на роботі за погодженням з керівництвом, перебувала у неоплачуваній відпустці, а тому ніяких прогулів не вчиняла.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, додатково пояснила, що місце її проживання зареєстроване у м. Донецьку. В зв'язку з необхідністю забрати деякі речі зі свого житла у м. Донецьку, у грудні місяці 2014 року вона попередньо погодила з керівництвом ТОВ "Фрегат-К" свою відсутність на робочому місці протягом 10 днів, оскільки у листопаді місяці 2014 року відпрацювала більше, ніж передбачено графіком, письмову заяву про відпустку не подавала, з наказом про відпустку її не ознайомлювали. Приступивши до роботи після відпустки, 16.12.2014 року до неї претензій щодо відсутності ніхто не пред'являв. Натомість у січні місяці 2015 року її ознайомили з актами про її відсутність на робочому місці 04.12.2014 року, 07.12.2014 року та 10.12.2014 року й наказом про звільнення.

ТОВ "Фрегат-К" надано заперечення проти позову, в обґрунтування яких відповідач посилається на те, що у грудні 2014 року позивач без будь-яких повідомлень була відсутні на робочому місці з 04 по 13 грудня 2014 року, на телефонні дзвінки не відповідала, про що було складено відповідні акти. Після фактичного виходу позивача на роботі від неї не надійшло будь-яких документів, що підтверджують поважність причин її відсутності на роботі. В зв'язку з вказаним з 05.01.2015 року позивача звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України, 06.01.2015 року її ознайомлено з наказом про звільнення № 01-ОК від 05.01.2015 року, отримувати трудову книжку позивач відмовилась.

У судовому засіданні представник ТОВ "Фрегат-К" Філіпеня Л.І. вимоги заперечень підтримала, просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом № 27-ОК від 01.09.2014 року ОСОБА_1 прийнято на посаду медичної сестри з предрейсового огляду водіїв з 01.09.2014 року.

Наказом № 01-ОК від 05.01.2015 року звільнено ОСОБА_1 з посади медичної сестри з предрейсового огляду водіїв з 06.01.2015 року за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Також матеріали справи містять акт № 1 від 04.12.2014 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 04.12.2014 року, . акт № 2 від 08.12.2014 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 07.12.2014 року, акт № 3 від 10.12.2014 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 10.12.2014 року, акт № 4 від 13.12.2014 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 13.12.2014 року.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

У відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, працівник підлягає поновленню на попередній роботі, серед іншого, у разі звільнення його без законної підстави.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пред'являючи вимоги про визнання незаконними дій відповідача щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 41 КЗпП України та обґрунтовуючи їх незаконністю наказу № 01-ОК від 05.01.2015 року про звільнення, позивач окремо наказ № 01-ОК від 05.01.2015 року не оскаржує, а тому суд позбавлений можливості надавати правову оцінку зазначеному рішенню.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що пред'явлення вимог про визнання незаконними дій відповідача і є оскарженням наказу № 01-ОК від 05.01.2015 року.

При цьому, пред'явлення позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 41 КЗпП України без скасування правової підстави звільнення - наказу № 01-ОК від 05.01.2015 року, є передчасним.

Суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про оскарження наказу № 01-ОК від 05.01.2015 року про її звільнення.

Згідно із ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що заяву про звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін вона до ТОВ "Фрегат-К" не подавала.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного простою, у судовому засіданні позивач наполягала саме на стягненні плати за час вимушеного простою, оскільки прогулу з моменту її звільнення вона не вчиняла.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання незаконними дій відповідача щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 41 КЗпП України; зобов'язання відповідача протягом 3 календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 з посади медичної сестри за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін; стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного простою; зобов'язання відповідача видати позивачу довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату за період з 01.09.2014 року до винесення рішення по справі задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Ященко