У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, мотивуючи вимоги тим, що 02 грудня 2010 року він надав відповідачу позику в розмірі 116 800 доларів США зі строком повернення 02 грудня 2009 року. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 власноруч написав розписку. Посилаючись на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання у строк, визначений у розписці, позивач остаточно просив стягнути на його користь 2 119 238 грн 53 коп., з яких: заборгованість за договором позики - 1 368 896 грн, 3 % річних - 173 718 грн 53 коп. та відсотки за договором - 576 624 грн 11 коп.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вказану вище розписку написав під впливом обману та зазначені у ній кошти не отримував. З огляду на викладене, просив визнати недійсним договір позики від 02 грудня 2009 року, укладений у формі розписки. Вирішено питання про розподіл судових витрат

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року в позові ОСОБА_2 відмовлено; позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір позики у формі розписки від 02 грудня 2009 року.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року рішення Галицький районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 116 800 доларів США, що еквівалентно 1 368 898 грн; відсотки за договором позики - 40 910 доларів 04 центи США, що еквівалентно 479 469 грн 88 коп. та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 14 803 доларів 02 центи США, що еквівалентно 173 493 грн 05 коп. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення апеляційного суду в частині розміру коштів, що підлягають стягненню посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

ОСОБА_3 у поданій касаційній скарзі просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи вимоги неправильним застосуванням судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення коштів за договором позики відповідно до вимог ст. ст. 1046, 1050 ЦК України, виходячи з того, що належних доказів виконання зобов'язань за договором позики відповідачем не надано та розрахунок боргу у встановленому законом порядку не спростований.

Суд апеляційної інстанції також дійшов правильного висновку про те, що відповідачем жодним належним та допустимим доказом не доведено факту не отримання грошових коштів від позивача чи не підписання боргової розписки.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2015 року і доданих до касаційних скарг матеріалів убачається, що скарги є необґрунтованими і наведені у них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, за касаційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційних скарг матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К. Парінова