АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року про відмову в скасуванні рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 серпня 2014 року в справі №965/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 серпня 2014 року по справі №965/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_3 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 серпня 2014 року .

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду 1-ї інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що, відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні заяви про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 серпня 2014 року, суд 1-ї інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують погоджене формування складу третейського суду в особі судді Ярошовця В.М. для вирішення спору у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. При постановленні рішення третейським судом не було враховано, що сторони у договорі кредиту погодили порядок задоволення вимог ПАТ « Укрсоцбанк» способом звернення стягнення на майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Матвіїв Інна Андріївна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 15 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту №800/16/13-1/8-374.

Відповідно до вимог п.1.1 договору банком було надано ОСОБА_3 кредит в сумі 95 075 доларів США зі сплатою 14,00 % річних на строк з 01.10.2008 року по 10.09.2033 року.

Згідно з положеннями п.6.1 та п.6.2 договору кредиту, всі спори та непорозуміння, які можуть виникати в зв'язку з укладанням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників.

У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатолівною або Білоконем ЮріємМиколайовичем в порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

ОСОБА_3 свої зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів по кредиту належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Публічне акціонерне товариство « Укрсоцбанк» звернулось до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредиту в судовому порядку.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 серпня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 890998грн.63 коп. та третейський збір в розмірі 9039,99 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 28.10.2014 року звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 серпня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заяву обгрунтовував тим, що п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських відносин, за винятком справ у спорах про захист прав споживачів, враховуючи той факт, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір споживчого кредиту, спір між цими сторонами не підвідомчий третейському суду, що є підставою для скасування рішення третейського суду. Крім того, ОСОБА_3, як відповідач, не був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи в третейському суді, що позбавило відповідача можливості реалізувати своє право на участь у розгляді справи в третейському суді. Посилався також, що склад третейського суду, яким було прийнято рішення у справі, не відповідав вимогам закону, оскільки не визначався та не погоджувався сторонами спору, рішення третейського суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, не встановлено фактичні відносини, які виникли між сторонами спору, що у сукупності дає підстави скасувати рішення третейського суду.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні заяви про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 серпня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд 1-ї інстанції виходив з того, що передбачені ч.2 ст. 389-5 ЦПК України підстави для скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 серпня 2014 року відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції повністю відповідає встановленим обставинам справи, дослідженим доказам та вимогам закону.

Так, згідно вимог ч.2 ст.389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може скасовано якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України „Про третейські суди", сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода. У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до статті 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов'язковий чи рекомендаційний характер.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про третейські суди" формування складу третейського суду в Постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду. Формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами. Сторони та призначені чи обрані ними третейські судді при призначенні чи обранні у відповідних випадках третейських суддів або головуючого складу третейського суду повинні забезпечувати додержання вимог цього Закону.

Проаналізувавши наявні у справі докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_3 при укладенні кредитного договору, який містить у собі третейське застереження, самостійно обрав спосіб захисту своїх прав у разі виникнення спору - саме у третейському суді, в третейському застереженні безпосередньо сторонами договору визначено третейських суддів, які мають розглядати спір у третейському суді, письмова форма третейської угоди сторонами дотримана.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду першої інстанції в цій частині та що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закон, колегія суддів вважає безпідставними, так як відповідно до положень п.6.2 договору кредиту, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатолівною або Білоконем Юрієм Миколайовичем в порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків. Кредитний договір підписаний сторонами, п. 6.2 кредитного договору недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, а тому склад третейського суду, яким було прийнято рішення у даній справі, був погоджений сторонами і відповідав вимогам закону

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів заявника про те, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, так як між сторонами укладено договір споживчого кредиту, з огляду на таке.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Відповідно до роз»ясень, викладених в пунктах 1 та 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1- 26/2011, підтверджено, що саме споживач має звертатися до суду як під час укладення кредитного договору, так і під час виконання договору. На час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року) Закон України "Про третейські суди" не містив заборони на укладення третейської угоди.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що банк, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», не є споживачем, а звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 (позичальником) договірних зобов'язань за кредитним договором, пов'язане з виникненням між сторонами спору цивільно- правових відносин, які регулюються нормами цивільного законодавства України, на які не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», даний спір підвідомчий третейському суду, тому відсутні підстави для застосування до даних відносин положень п.14 ст.6 Закону України « Про третейські суди».

Не відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам і доводи апеляційної скарги про те, що підставою для скасування рішення третейського суду є та обставина, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі, так як відповідач ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про день та час слухання справи третейським судом, що позбавило його можливість надати відповідні докази та заперечення, так як з досліджених судом матеріалів третейської справи вбачається, що про розгляд справи 07 серпня 2014 року відповідач був повідомлений 28.07.2014 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 389-4-389-6 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: