У х в а л а

іменем україни

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину приміщення стоматологічного кабінету у будинку АДРЕСА_1, яке було реконструйовано з частини вбудованого приміщення торгового підприємства гастроному «Відродження».

Позов обґрунтовано тим, що з січня 1995 року вона проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю, а 26 листопада 1999 року між ними було зареєстровано шлюб.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 6 серпня 1999 року ними було придбано 4/100 частин вбудованого приміщення загальною площею 49,6 кв.м. у торгового підприємства гастроному «Відродження» за адресою: АДРЕСА_1.

Покупцем за договором вказано ОСОБА_2, але об'єкт нерухомого майна було придбано за їх спільні кошти. Уподальшому, спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів сторонами було здійснено реконструкцію придбаного нерухомого майна під стоматологічний кабінет, за результатами якої 30 червня 2013 року Інспекцією ДАБК у Волинській області зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину приміщення стоматологічного кабінету, що є наслідком реконструкції 4/100 частин вбудованого приміщення торгового підприємства гастроному «Відродження» загальною площею 49,6 кв.м., яке знаходиться у будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норма матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони з 1993 року об'єднались для спільної діяльності з надання стоматологічних послуг та придбали з цією метою спірне приміщення, після чого разом сплачували грошові кошти за його придбання та вкладали отримані від спільної діяльності кошти в переобладнання та ремонт придбаного приміщення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із такими висновками та залишив ухвалене ним рішення без змін.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що судом раніше було розглянуто тотожний спір, не заслуговують на увагу. Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2015 року, відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про закриття провадження у справі з цих підстав.

Посилання заявника на те, що судами не враховано заяву відповідача про застосування позовної давності є необґрунтованими. Як убачається із рішення суду першої інстанції, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, оскільки обґрунтовано вважав початком перебігу цього строку дату реєстрації Інспекцією ДАБК у Волинській області Декларації про готовність об'єкта до експлуатації (30 червня 2013 року).

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги про безпідставне встановлення судами у справі позовного провадження юридичного факту, який підлягає встановлення у порядку окремого провадження. Як убачається із матеріалів справи, судами не встановлено факту спільного проживання сторонами у певний період часу; позов задоволено з інших підстав.

Доводи касаційної скарги про те, що за змістом ст. 17 Закону України «Про власність» під час розгляду справи необхідно було спочатку встановити режим спільної сумісної власності на оспорюване нерухоме майно не заслуговують на увагу з огляду на зміст ч. 2 ст. 17 цього Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук