АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6858/15 Справа № 209/340/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багбая Є. Д. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2014 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Крона» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року товариство з обмеженою відповідальністю «Крона» (далі - ТОВ «Крона») звернулося до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, мотивуючи тим, що з 1 лютого 2004 року і по теперішній час на підставі договору з Управлінням житлово-комунального господарства м.Дніпродзержинська вони є уповноваженим органом з утримання житлового фонду лівобережної частини м.Дніпродзержинська та с.Дніпробуд м.Дніпродзержинська.

Зазначали, що відповідач ОСОБА_3 є наймачем квартири АДРЕСА_1, яка є територію їхнього обслуговування. В даній квартирі також зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_2

Вказували на те, що відповідачі зобов'язані сплачувати витрати на оплату житла та прибудинкової території.

Посилаючись на те, що оплата ними не здійснювалась, через що, за період з 01 листопада 2005 року по 01 лютого 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 12.483 грн. 78 коп., яку і просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2014 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідачів суму заборгованості у розмірі 8.253 грн.66 коп. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2014 року та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У ч.1 ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що балансоутримувач має право: здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги; споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.68 ЖК України).

Статтею 13 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Крона» є уповноваженим органом, який здійснює утримання житлового фонду лівого берега м.Дніпродзержинськ з 01 лютого 2004 року за договором з Управлінням житлово-комунального господарства м.Дніпродзержинська про передачу на утримання і ремонт житлових будинків і прибудинкової території лівобережної частини міста №3 від 27 січня 2004 року (а.с.8-10).

Відповідач ОСОБА_3 є наймачем квартири АДРЕСА_1, в якій також зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_2 (а.с.6). та яка є територією обслуговування позивача.

Згідно рішення Дніпродзержинської міської ради від 22 грудня 2003 року №775 «Про затвердження граничних розмірів вартості робіт, що входять до складу послуг з утримання житла і прибудинкових територій КП «Дніпродзержинське житлове об'єднання» та додатку до рішення тариф з 01 лютого 2004 року по 31 серпня 2006 року складав 37 коп. (а.с.12)

Згідно рішення Дніпродзержинської міської ради від 31 серпня 2006 року №578 «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у м.Дніпродзержинську» та додатку до рішення тариф з 01 вересня 2006 року по 30 червня 2008 року складав 89 коп. (а.с.13)

Згідно рішення Дніпродзержинської міської ради від 25 липня 2008 року №642 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 11 червня 2008 року №476» та додатку до рішення тариф з 01 2008 року складав 1 грн. 55 коп. (а.с.14,15)

13 серпня 2013 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська видано судовий наказ за заявою ТОВ «Крона» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 1 жовтня 2009 року по 1 липня 2013 року на суму 7.003 грн.70 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 14 листопада 2013 року даний судовий наказ було скасовано (а.с.90).

З деталізованого розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01 листопада 2005 року по 01 лютого 2014 року заборгованість становить 12.483 грн.78 коп. (а.с.3-5,86-87).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Крона», суд першої інстанції виходив із того, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. При цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати. Таким чином, внаслідок невиконання відповідачами зобов'язань з оплати житлово-комунальних послуг виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з урахуванням строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач повинен сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом відповідно до встановлених тарифів.

Пунктами 14,17 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року N72, п.1.3.3 Типового договору найму житла в будинках державного й комунального житлового фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 1998 року N 939, встановлено обов'язок як наймача, так і власника квартири в багатоквартирному будинку робити оплату за комунальні послуги, квартирну плату, обслуговування будинку та прибудинкової території.

Згідно ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 20,21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов'язок, а не право сторін.

Доводи апеляційної скарги, що позивач надавав не всі послуги, передбачені чинним законодавством, колегія суддів вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.ч.1,3 ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

У матеріалах справи відсутні такі акти-претензії, складені та підписані у встановленому законом порядку у спірний період.

Посилання апелянта на те, що він повинен сплачувати за послуги тільки після укладання договору який, на його особисту думку, не буде суперечити законодавству, є хибними, оскільки послуги відповідачам надавались та ними споживались, що свідчить про те, що цивільні права та обов'язки між ними існують (ст.11 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення норм права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2014 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.