АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1612/15 Головуючий в 1 інстанції - Антонова Н.В.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Болотова Є.В.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київської області, Служби безпеки України , Київської міської Ради,третя особа: ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки з під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

05.09.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київської області, Служби безпеки України, Київської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки з під арешту.

В обґрунтування позову зазначив, що постановою начальника відділення СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 15.11.2012 року, з метою забезпечення можливого цивільного позову, було накладено арешт на земельні ділянки за адресами, відповідно до переліку в додатку, в рамках кримінальної справи №1663, за ознаками складу злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч.З ст. 362 КК України.

Наразі досудове розслідування триває, відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031.

Позивач зазначає, що, з невідомих йому причин, до переліку ділянок, на які накладено арешт, потрапила ділянка з кадастровим номером №:90:060:015, за адресою АДРЕСА_1, 1/2 частина якої належить йому.

Про вказаний факт останній дізнався при реалізації свого права на відчуження будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Також вказує, що протягом червня - вересня 2013 року кілька разів звертався до органу досудового розслідування з вимогами звільнити ділянку з під арешту, що не було здійснено.

З огляду на вказане, оскільки ОСОБА_1 та власник іншої частини ділянки ОСОБА_2 не мають статусу підозрюваного чи обвинуваченого в кримінальному провадженні №0000031, а накладений арешт порушує його право на розпорядження належним йому майном, просив суд звільнити земельну ділянку з кадастровим номером №:90:060:015, за адресою АДРЕСА_1 з під арешту, який накладено постановою начальника відділення СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 15.11.2012 року в рамках кримінальної справи №1663.

Під час розгляду справи позивач доповнив свої вимоги та просив також звільнити з під арешту цю ж земельну ділянку і за постановою заступника начальника слідчого відділу ГУ СБУ у м. Києві та Київської області від 17 серпня 2010 року.

Протокольною ухвалою суду від 15.10.2014 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Службу безпеки України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач через представника подав апеляційну скаргу в якій просив рішення скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Суд не дослідив з яких підстав земельну ділянку позивача було віднесено до об`єкту злочинних дій та визнано речовим доказом в кримінальній справі, яка порушена по факту незаконної передачі ТОВ «Еквілібріум Трейд» ділянок за адресою Наддніпрянське шосе, 2а для будівництва готельно-офісного торговельного комплексів.

Також з постанови слідчого вбачається що кримінальну справу порушено щодо незаконного втручання в роботу автоматизованої системи ПК «Земельний кадастр», а ділянка позивача відводилась Рішенням КМР від 26 лютого 2010 року шляхом ухвалення рішення яке виготовлене на паперовому носії, та стало підставою для видачі акту про право власності.

Наведені обставини виключають причетність позивача та його ділянки до фактів з приводу яких порушувалась кримінальна справа.

Постанова слідчого взагалі не містить будь-яких конкретних обґрунтувань віднесення ділянки позивача до об`єкту злочинних дій, позивач та третя особа не перебували та не перебувають у статусі підозрюваних чи обвинувачених, а тому жодним чином не може за рахунок їх власності виконуватись вирок відносно інших осіб в разі присудження покарання у виді конфіскації майна.

Судом був порушений принцип непорушності права власності, яке не може бути захищене позивачем в кримінальному провадженні.

Суд помилково, виходив з того, що оскільки арешт був накладено в рамках розслідування кримінальної справи, то законодавство про право власності не може бути застосовано до спірних правовідносин.

При цьому не була врахована позиція Верховного Суду України при розгляді справ аналогічних категорій,в порушення ч.2 ст. 360-7 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/2 частина земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,100 га, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №039358 від 21.05.2010 року.

Також встановлено, що постановою начальника першого відділення Слідчого відділу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 17.08.2010 року, в рамках кримінальної справи №1592, було визнано речовими доказами та накладено арешт на земельні ділянки, адреси яких зазначені в окремому описі, що є додатком до постанови.

Згідно вказаного додатку, за №13192 накладено арешт на ділянку з номером 90:060:015п; за адресою АДРЕСА_1; власники ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Крім того, постановою начальника третього відділення Слідчого відділу Управління СБУ у м. Києві від 15.11.2012 року, в рамках кримінальної справи №1663, визнано земельні ділянки за адресами, відповідно до додатку, речовими доказами та накладено на них арешт (заборону відчуження).

Згідно вказаного додатку, за №507 накладено арешт на ділянку з номером 90:060:015п; за адресою АДРЕСА_1; площа ділянки 0,100 га..

Відповідно до частини 9 Розділу XI «Перехідні положення» КПК в редакції 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 КПК України в редакції 1960 року, речовими доказами є предмети, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли . на собі сліди злочину або були об'єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, і всі інші предмети, які можуть бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних або для спростування обвинувачення чи пом'якшення відповідальності.

Відповідно до ст. 80 КПК України в редакції 1960 року, речові докази зберігаються до набрання вироком законної сили або до закінчення строку оскарження постанови чи ухвали про закриття справи.

Як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування в кримінальних справах №1592 та №1663 не завершено, відомості за вказаними кримінальними справами внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 та №0000031 відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України в редакції 1960 року, питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи.

Таким чином, вбачається, що належна позивачу та третій особі ділянка за адресою АДРЕСА_1, площею 0,100 га, визнана речовим доказом в наявних наразі кримінальних провадженнях, досудове розслідування по яких не завершено, та, з метою, забезпечення її збереження, органом досудового розслідування накладено на неї арешт.

Відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, вбачається, що кримінально-процесуальним законодавством України передбачено випадки обмеження власника у здійсненні ним права власності, зокрема, вказане має місце у випадку визнання його майна речовим доказом.

Порядок вирішення питання про речові докази визначений нормами КПК України в редакції 1960 року, дія якого застосовується до вказаних правовідносин, зокрема, відповідно до ч.І ст. 81 кодексу передбачено, що при вирішенні питання про речові докази гроші, цінності та інші речі, які були об'єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави.

Вищенаведені обставини справи , які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про недоведеність позивачем неправомірного обмеження його права власності під час розслідування кримінальної справи відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка позивача не має ніякого відношення до незаконної передачі ТОВ «Еквілібріум Трейд» ділянок за адресою Наддніпрянське шосе, 2а, колегія не приймає, тому, що з наявних в справі документі вбачається, що в ході розслідування кримінальних справ, в яких земельна ділянка позивача визнана речовим доказом перевіряється також незаконне втручання в земельний кадастр і при відведенні земельної ділянки, яка належить позивачу.

Посилання представника позивача на те, що земельну ділянку позивач отримав відповідно до рішення Київської міської ради, яке ніким не скасовано, а тому земельна ділянка неправомірно арештована, колегія не приймає, тому, що відповідно до відповіді Старшого слідчого ОВС слідчого відділу ГУ СБУ у см. Києві та Київській області від 23 січня 2015 року , в ході розслідування кримінального провадження перевіряється також наявність чи відсутність порушень при прийнятті вказаного рішення Київською міською радою при виділенні земельної ділянки позивачу та третій особі в даній справі.

Посилання в скарзі на те, що суд безпідставно не застосував норми ЦК України, на підставі яких право власності є непорушним, колегія не приймає, тому, що суд розглядав позов виходячи з цих норм права, проте встановив, що право власності позивача на земельну ділянку, шляхом накладення на неї арешту, у зв`язку з визнанням її речовим доказом в кримінальній справі є законним обмеженням цього права.

З огляду на це, доводи про незастосування правових висновків Верховного Суду України при перегляді судових рішень за винятковими обставинами не можуть бути враховані, тому, що суд при розгляді даної справи дійшов правильного висновку, що до даних правовідносин застосовуються норми законодавства про право власності, проте з урахуванням вищенаведених обставин суд не встановив незаконного обмеження чи порушення прав позивача.

Звільнення майна з під арешту в даній цивільній справі до вирішення питання про речові докази в кримінальній справі , розслідування якої триває не буде відповідати вимогам діючого законодавства, яке правильно зазначене в рішенні суду.

Суд першої інстанції також правомірно не задовольнив позов позивача, виходячи з того, що йому належить тільки 1/2 земельної ділянки, а інша її частина належить третій особі, яка не подавала до суду самостійну заяву про звільнення свого майна з під арешту.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: