УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Карпенко С.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 6 283,05 доларів США банківського вкладу за договором «Англійський «Постійний «Дев'ятимісячний», з яких 5 595 доларів США - сума вкладу, 328,05 доларів США - нараховані, але не виплачені відсотки за користування коштами та 360 доларів США - відсотки за користування вкладом за період з 1 березня 2014 року по 31 серпня 2014 року з розрахунку 12,75 % річних.

Крім того, просив стягнути з банку 10 775,05 доларів США банківського вкладу за договором «Подарунок «Постійний «Тринадцятимісячний», з яких 10 000 доларів США - сума вкладу, 656,28 доларів США - нараховані, але не сплачені відсотки за користування коштами, 118,77 доларів США - відсотки за користування вкладом за період з 29 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 20 травня 2013 року між сторонами укладено договір банківського вкладу «Англійський «Постійний» Дев'ятимісячний», за яким позивач передав, а банк прийняв належні йому 5 595 доларів США строком до 20 листопада 2014 року та зобов'язався сплатити вкладникові 10 % річних за користування коштами.

27 червня 2013 року між ними укладено договір банківського вкладу «Подарунок «Постійний» Тринадцятимісячний», за яким позивач передав, а банк прийняв належні йому 10 000 доларів США строком до 27 липня 2014 року та зобов'язався сплатити вкладникові 11 % річних за користування коштами.

Проте банк не виконував взяті на себе зобов'язання за договорами банківського вкладу та на вимогу вкладника не повернув йому вклад та нараховані відсотки, просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 січня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_6 10 000 доларів США банківського вкладу та 758,75 доларів США відсотків за договором «Подарунок «Постійний» Тринадцятимісячний» від 27 червня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення коштів за договором банківського вкладу «Англійський «Постійний» Дев'ятимісячний» від 20 травня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці вимоги, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині задоволення позову про стягнення банківського вкладу та відсотків за договором від 27 червня 2013 року не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються, як передбачено ст. 335 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження факту його звернення до банку із вимогою про повернення цих коштів, крім того, сума вкладу була йому перерахована на його картковий рахунок.

Проте з рішенням суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Цим вимогам оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 20 травня 2013 року між позивачем та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір банківського вкладу в доларах США «Англійський «Постійний» Дев'ятимісячний» № 586613/2013, за яким ОСОБА_6 передав банку належні йому грошові кошти в сумі 5 595 доларів США зі ставкою 10 % річних в строкове платне користування до 20 листопада 2014 року.

Відповідно до п. 1.2 договору банк відкриває на ім'я вкладника картковий рахунок, на який перераховує нараховані проценти за збереження вкладу та може бути перерахований вклад по закінченні строку його дії.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій надали належну оцінку обставинам справи про те, що позивач після 20 листопада 2014 року по закінченні строку дії договору банківського вкладу не вимагав його повернення, тому договір був продовжений на умовах вкладу на вимогу, як передбачено ч. 4 ст. 1060 ЦК України.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо стягнення банківського вкладу та нарахованих відсотків, апеляційний суд правильно виходив з того, що за письмовою заявою вкладника договір банківського вкладу був достроково припинений з 28 лютого 2014 року, чого не заперечує відповідач та що підтверджується матеріалами справи.

Разом із тим, встановивши, що 28 лютого 2014 року грошові кошти за вкладом та нарахованими процентами перераховані відповідно до умов договору на картковий рахунок вкладника, не перевірив доводів позивача про те, що цих коштів на рахунку не виявилося та він не мав можливості ними розпоряджатися, та не надав цим обставинам відповідної оцінки, а пославшись на те, що він користувався коштами та проводив зняття готівки, зробив висновок про повернення суми банківського вкладу.

При цьому не перевірив, коли та яка сума була перерахована на картковий рахунок та чи мав позивач реальну можливість користуватись грошима.

Крім того, не перевірив доводів позивача про те, що він направляв відповідачу лист від 29 вересня 2014 року та просив повідомити, куди зникли перераховані кошти з його карткового рахунку, і вказував на те, що вони відсутні, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

При цьому, пославшись на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про повернення цих коштів з поточного (карткового) рахунку, не врахував, що у разі дійсного перерахування коштів на рахунок позивача та їх наявності він міг би ними розпоряджатись і без звернення до відповідача із такою заявою.

Крім того, вказавши, що позивач не надав суду доказів, що спростовують факт перерахування коштів вкладу на його картковий рахунок, не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України та не запропонував йому надати ці докази.

Отже, не перевірив, чи отримав він ці кошти після їх перерахування на поточний рахунок та чи мав реальну можливість їх використовувати на свій розсуд, зняти їх чи проводити розрахунки за допомогою платіжної картки, не врахував правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13.

На порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, постановив передчасну ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвали апеляційного суду в частині залишення без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року про відмову у задоволенні позову про стягнення банківського вкладу та нарахованих відсотків за договором від 20 травня 2013 року та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 січня 2015 року в частині залишення без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року про відмову у задоволенні позову про стягнення банківського вкладу та нарахованих відсотків за договором від 20 травня 2013 року скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 січня 2015 року в частині залишення без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року про відмову у задоволенні позову про стягнення банківського вкладу та нарахованих відсотків за договором від 20 травня 2013 року скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. Савченко