22-ц/775/902/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Шиян В.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 53
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Бугрим Л.М., Биліни Т.І.,

при секретарі - Собецькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди за апеляційною скаргою Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

10 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 16137,29 гривень, заборгованість по заробітній платі з 01 листопада 2014 року по 28 листопада 2014 року в розмірі 3386,25 гривень, вихідну допомогу в розмірі 3386,25 гривень, надбавку за вислугу років за жовтень 2014 року в розмірі 677,25 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10157,75 гривень, моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з 26 серпня 2009 року працювала вчителем в Дзержинській спеціальній школі інтернат № 26 Донецької обласної ради. 28 листопада 2014 року була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, однак при звільненні з нею не проведено повного розрахунку, не виплачена нарахована та заборгована заробітна плата за серпень, вересень та жовтень 2014 року, не нарахована та не виплачена заробітна плата за листопад 2014 року, надбавка за вислугу років за жовтень 2014 року, не виплачена компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога.

У зв'язку з не проведенням повного розрахунку при звільненні відповідач зобов'язаний на підставі ст.117 КЗпП України відшкодувати середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.12.2014 року по 28.02.2015 року в розмірі 10 158,75 гривень.

Також вважає, що на підставі ст.237-1 КЗпП України відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 3000 гривень, яка заподіяна їй діями відповідача по відмові виплатити їй заробітну плату, діями щодо затримки виплати заробітної плати, проведення розрахунку при звільненні та виражається в моральних стражданнях, переживаннях, викликаних неможливістю використовувати кошти на необхідні потреби для себе і своєї сім'ї, що призвело до порушення нормальних життєвих умов.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 15 серпня 2014 року по 31 жовтня 2014 року в сумі 16 137,29 гривень, заборгованість по заробітній платі з 1 листопада 2014 року по 28 листопада 2014 року в розмірі 3386,25 гривень, вихідну допомогу в розмірі 3386,25 гривень, надбавку за вислугу років за жовтень 2014 року в розмірі 677,25 гривень, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 10157,75 гривень, моральну шкоду в розмірі 500 гривень, а всього 34 244,79 гривень.

Також стягнуто з Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Не погодившись з рішенням суду, Департамент освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації в апеляційній скарзі просить рішення скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації - Марченко І.І., яка доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, заперечення позивачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Антонець П.Д., які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка з 26.08.2009 року по 28.11.2014 року перебувала у трудових відносинах з Дзержинською спеціальною школою інтернат №26 Донецької обласної ради та 28.11.2014 року була звільнена з посади вчителя по п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату. В день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок, чим порушуються права позивачки. Виходячи з того, що позивачці не виплачена заробітна плата за другу половину серпня 2014 року в сумі 3896,25 гривень, за вересень 2014 року в сумі 5779,20 гривень, за жовтень 2014 року в сумі 2709,00 гривень, компенсація за невикористану відпустку за період з 30.07.2014 року по 28.11.2014 року у розмірі 3 752,84 гривень, вихідна допомога в розмірі 3386,25 гривень у зв'язку з блокуванням рахунків підприємств, що знаходяться в зоні АТО, а також не нарахована та не виплачена заробітна плата за період з 1 листопада 2014 року по 28 листопада 2014 року в розмірі 3386,25 гривень, надбавку за вислугу років за жовтень 2014 року в розмірі 677,25 гривень, та, враховуючи те, що фінансування школи-інтернат покладено на відповідача, суд першої інстанції дійшов до висновку, що зазначені суми повинен сплатити відповідач на користь позивачки, а також на підставі ст.117 КЗпП України відшкодувати їй середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з дня звільнення по 28.02.2015 року в розмірі 10157,75 гривень.

Вирішуючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що не виплатою заробітної плати порушені права позивачки на оплату праці, чим спричинена їй моральна шкода. З урахуванням обставин справи, характеру порушення прав позивачки, істотності вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, суд дійшов до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди у розмірі 500грн. і цю суму стягнув з відповідача на підставі ст.237-1 КЗпП України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів погодитись не може .

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, таким вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підкоренням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені статтею 116 цього Кодексу, а також у випадку звільнення з ініціативи адміністрації видати копію наказу про звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно з положеннями ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 26.08.2009 року по 28.11.2014 року перебувала у трудових відносинах з Дзержинською спеціальною школою-інтернат №26 Донецької обласної ради, працювала вчителем, та 28.10.2014 року була звільнена з цієї посади по п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату на підставі наказу директора школи №76 від 28.11.2014 року, що підтверджується копією трудової книжки та не оспорювалось сторонами.

Згідно довідок Дзержинської спеціальної школи інтернат № 26 Донецького обласної ради довідки № 102 від 28.11.2014 року та №103 від 28.11.2014 року (а.с.7) у зв'язку з блокуванням рахунків установи, яка знаходиться в зоні АТО, ОСОБА_2 при звільненні не виплачена: компенсація за невикористану відпустку за період з 30.07.2014 року по 28.11.2014 року у розмірі 3 752,84 гривень; заробітну плату за другу половину серпня 2014 року в сумі 3896,25 гривень; за вересень 2014 року в сумі 5 779,20 гривень, за жовтень 2014 року в сумі 2709,00 гривень; вихідна допомога в розмірі 4 244,10 гривень.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що позивачка не перебувала у трудових відносинах з Департаментом науки та освіти Донецької обласної державної адміністрації, тому департамент не має перед нею зобов'язань по виплаті заробітної плати, що школа-інтернат є юридичною особою і по своїм зобов'язанням, в тому числі і перед позивачкою по виплаті заробітної плати, відповідає самостійно, що Департамент здійснює координацію діяльності школи-інтернату, є місцевим органом управління освітою, що призначення позивачки на посаду вчителя та звільнення з цієї посади директором шкоди вирішувалося самостійно без наказу Департаменту, а також на те, що Департамент в межах своєї компетенції вирішував питання про фінансування школи-інтернат №26 Донецької обласної ради за рахунок коштів обласного бюджету за казначейською формою обслуговування та припинив таке фінансування у встановленому порядку у зв'язку з тим, що школа знаходиться на території проведення АТО та не перереєструвалася відповідно до постанови КМУ від 07.11.2014 року №595.

Однак, вирішуючи справу, суд першої інстанції на дані заперечення представника відповідача належної уваги не звернув, не з'ясував обставини щодо правового статусу школи-інтернат та не визначився з ким у трудових відносинах перебувала позивачка, тобто, хто є роботодавцем та чи виникли у Департаменту перед позивачкою зобов'язання за трудовим договором по виплаті заробітної плати та відповідальність за порушення її трудових прав.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про загальну середню освіту» фінансово-господарська діяльність загальноосвітніх навчальних закладів здійснюється відповідно до цього Закону, законів України "Про освіту", «Про місцеве самоврядування в Україні", Бюджетного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про освіту» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції, встановлюють, не нижче визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти мінімальних нормативів, обсяги бюджетного фінансування навчальних закладів, установ, організацій системи освіти, що є комунальною власністю, та забезпечують фінансування витрат на їх утримання.

Відповідно до ст.90 Бюджетного кодексу України, до витрат, які здійснюються із обласних бюджетів відносяться витрати, в тому числі на загальну освіту, спеціалізовані школи, ( школи інтернати) державної власності, а також спеціалізовані школи інтернати, ліцеї інтернати, гімназії інтернати, якщо не менш 70 відсотків кількості учнів які отримують освіту у відповідному загальноосвітньому закладі є жителями населених пунктів, розташованих на території області .

Як вбачається із загальних положень Статуту Дзержинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №26 Донецької обласної ради, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації 17.10.2001 року (в редакції розпорядження голови облдержадміністрації від 23.06.2012 року №427) школа-інтернат є юридичною особою, веде самостійний баланс, має реєстраційні та інші рахунки в органах Державної казначейської служби, печатку встановленого зразка, штамп та фірмові бланки зі своїм найменуванням, ідентифікаційним номером, має право укладати від свого імені договори та вчиняти інші правочини, набувати прав та обов'язків, виступати позивачем та відповідачем у судових органах (ст.2 Статуту).

Згідно з положеннями Статуту школа-інтернат №26 перебуває в оперативному підпорядкуванні та підзвітна департаменту освіти і науки облдержадміністрації та обласної ради. Школа-інтернат не відповідає за зобов'язаннями держави та власника, а держава та власник не відповідають за зобов'язаннями школи.

Керівництво школою здійснює директор, який відповідає, у тому числі, і за адміністративно-господарську та фінансову діяльність установи; організує роботу школи відповідно до вимог діючого законодавства України та актів органів місцевого самоврядування; видає у межах своєї компетенції накази та розпорядження і контролює їх виконання, є розпорядником майна та коштів школи-інтернату.

Матеріально-технічна база школи-інтернату включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло, інші матеріальні цінності, що передаються на баланс школи. Майно школи є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, яка знаходиться в управління обласної ради і належить їй на праві оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, школа-інтернат відповідно до чинного законодавства володіє та користується майном.

Фінансово-господарська діяльність школи-інтернату здійснюється на основі кошторису, який складається і затверджується у встановленому порядку. Джерелом формування майна та кошторису школи-інтернату є кошти обласної ради, благодійні внески, гуманітарна допомога, власні надходження школи та інші джерела, не заборонені законодавством.

Згідно витягу з Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Дзержинська школа-інтернат №26 зареєстрована в реєстрі як юридична особа 24.04.1996 року з подальшою перереєстрацією 21.03.2006 року, є комунальною установою, платником податків, засновник - Донецька обласна рада, запис про припинення діяльності школи відсутній.

Відповідно до Положення про Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 18.03.2013 року №121, департамент в межах своїх повноважень забезпечує розвиток системи освіти, здійснює контроль, координацію та управління навчальними закладами, які перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що знаходяться в управлінні обласної ради і перебувають у безпосередньому підпорядкуванні, в тому числі і щодо витрачання бюджетних коштів загальноосвітніми установами, до яких відноситься Дзержинська школа-інтернат №26.

З наведеного вбачається, що за укладеним між школою-інтернатом та позивачкою трудовим договором зобов'язання по оплаті праці, в тому числі і по проведенню розрахунку при звільненні, покладаються на роботодавця - Дзержинську школу-інтернат №26, а тому і роботодавець відповідно до вимог ст.ст.115,116,117,237-1 КЗпП України повинен нести відповідальність за своєчасність виплати заробітної плати, проведення розрахунку при звільненні та порушення прав працівника на своєчасне отримання заробітної плати.

Департамент освіти і науки Донецької облдержадміністрації, який здійснює загальний контроль та управління школою, в тому числі і з питань оперативного фінансування школи та контролю за використанням бюджетних коштів, не є роботодавцем позивачки та не може нести перед нею відповідальність відповідно до положень законодавства про працю щодо виплати заробітної плати, проведення розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України, за трудовим договором, укладеним позивачкою з Дзержинською школою-інтернатом №26.

Таким чином рішення суду, як таке що постановлене не у відповідності з обставинами справи та у порушення норм матеріального і процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, оскільки позов заявлено до неналежного відповідача.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду як таке, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 червня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Бугрим Л.М.

Биліна Т.І.