Номер провадження 2/756/797/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Кричиної А.В.

при секретарі - Ганзюку Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась позивачка з зазначеним позовом до відповідача, після збільшення позовних вимог (а. с. 24 - 25) просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки 2300000,00 грн., які він отримав відповідно до розписки від 11.03.2014 року та 5000000,00 грн., які отримав відповідно до розписки від 15.05.2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що 11.03.2014 року ОСОБА_1 надала в борг кошти в розмірі 2300000,00 грн. та 15.05.2014 року в розмірі 5000000,00 грн., які останній зобов'язався повернути позивачці 30.05.2014 року. На підтвердження грошового зобов'язання відповідач надав розписки. Строк виконання зобов'язання сплив, однак відповідач не повернув отримані кошти.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, при цьому зазначив, що категорично заперечує визнання обов'язкової участі позивачки та відповідача у розгляді справи, джерело доходу позивачки йому не відомо, вважає розписки достатнім доказом для постановлення рішення у справі.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, у визнанні явки відповідача обов'язковою заперечували, пояснити з якою метою, на які цілі відповідач брав кошти в борг та причини їх не повернення суду відмовились, з причин необізнаності.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Сторони стверджують, що 11.03.2014 року та 15.05.2014 року позивачка надала ОСОБА_2 кошти в борг у розмірі 2300000,00 грн. та 5000000,00 грн., з кінцевим строком повернення 30.05.2014 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

В матеріалах справи наявні розписки від імені відповідача про отримання коштів в борг (а.с. 4, 26), однак факт написання даних розписок та підписання їх саме відповідачем судом не встановлено. Підпис ОСОБА_2 в боргових розписках, в заявах про визнання позову не відповідають його підпису в копії паспорту виданого на його ім'я. Крім того, всі заяви як від імені позивача так і від імені відповідача, що містяться в матеріалах справи виконані на одному і тому ж друкованому засобі, однакові за стилем та формою.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже враховуючи, що між сторонами фактично відсутній спір, суд не визнає визнання позову та вважає необхідним у задоволені позову відмовити, оскільки сторони можуть вирішити дане питання в позасудовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1046, 1047, ст.ст. 3, 10, 15, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва.

Суддя