Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4159/14-ц Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання Добровольській Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» (далі - ТОВ «Економкомфорт») про визнання договорів недійсними та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. Мотивував його тим, що 19.09.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір № 01701/13, відповідно до якого відповідач за його згодою зобов'язувався за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на отримання 100000,00 грн. позики для придбання нерухомості. Цього ж дня між сторонами було укладено договір № 01701, предметом якого було надання інформаційних послуг щодо укладення договору про отримання позики. На виконання договору про надання послуг позивач сплатив відповідачу 7000,00 грн. 19.09.2013 року між ними укладено договір № 01703/13, відповідно до якого відповідач зобов'язався за плату вчиняти від імені та за рахунок позивача певні юридичні дії спрямовані на отримання 150000,00 грн. позики для придбання нерухомості. Згідно договору № 01703, предметом якого є надання інформаційних послуг з приводу укладення договору про отримання позики, позивач сплатив відповідачу 10500,00 грн. Посилаючись на те, що умови вказаних договорів є такими, які не відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими, а відповідач здійснює свою діяльність без спеціального дозволу - ліцензії, просив задовольнити позов.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2014 року позов задоволено, визнано недійсними договори: № 01701/13, № 01703/13, № 01701, № 01703, укладені 19.09.2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЕкономКомфорт», стягнуто з останнього на користь позивача 17500,00 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року вказане судове рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 квітня 2015 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року у частині відмови у позові про визнання недійсними договорів № 01701 та № 01703 від 19.09.2013 року скасовано, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ТОВ «Економкомфорт» просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. Зазначає, що позивач жодного разу не звертався з вимогою роз'яснити йому умови договору, з будь-якими скаргами на дії чи бездіяльність представника відповідача під час укладання та виконання умов вказаних договорів. Посилання останнього про невідповідність укладених договорів законодавству про захист прав споживачів в частині дисбалансу прав та обов'язків є необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити зокрема дату виготовлення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст.19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 19 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договори № 01701 та № 10703, відповідно до умов яких відповідач взяв на себе зобов'язання за плату забезпечити позивачу дбайливе оформлення договорів про участь у програмі «ЕКОНОМКОМФОРТ» з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі позивача у цій програмі. Відповідно до п. 2.1 вказаних договорів сторони дійшли згоди, що оплата наданих послуг становить 7 000,00 грн. та 10500,00 грн. відповідно.

Того ж дня між сторонами було укладено договори № 01701/13 та 01703/13 за змістом яких відповідач за згодою позивача зобов'язався вчинити за плату та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатках № 1 до цих договорів, а саме, отримання суми позики в розмірі 100 000,00 грн. та 150 000,00 грн.

Зі змісту вказаних договорів, додатку № 2 до них вбачається, що програма «ЕКОНОМКОМФОРТ» базується, на створенні груп учасників метою яких є придбання бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику з розстроченням платежу на досить тривалий час у порядку та на умовах, передбачених договором та цими умовами, адміністратором якої є ТОВ «ЕкономКомфорт».

Згідно програми адміністратором є юридична особа, яка за дорученням, в інтересах та за рахунок учасника здійснює певні дії, визначені договором та умовами програми, для досягнення взятих на себе сторонами зобов'язань. Адміністратор з метою виконання договірних зобов'язань створює та адмініструє самофінансувальну групу учасників програми, за що останніми за такі послуги сплачуються адміністративні витрати.

Задовольняючи позов про визнання недійсними договорів № № 01701 та 01703 суд першої інстанції виходив із того, що їх умови не відповідають вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог про визнання зазначених договорів недійсними вказував на те, що вони були йому нав'язані, надання йому послуг, які є предметом цих договорів, охоплюється змістом договорів № № 01701/13, 01703/13, при укладенні яких відповідач мав надати йому необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію з питань діяльності та участі у програмі.

Таке виключало необхідність надання йому послуг відповідачем за окремими договорами № № 01701, 01703, потреби в укладенні яких не було.

При вирішенні позову в цій частині суд першої інстанції наведеного не врахував, з приводу існування обставин, якими обґрунтовувались вимоги в цій частині зробив помилкові висновки. При цьому не звернув уваги, що якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, потреби у послугах.

З огляду на те, що ТОВ «ЕкономКомфорт» є адміністратором програми, з ним позивачем укладено договори по вчиненню дій, спрямованих на отримання позики за цією програмою, які по своїй суті є послугами, то укладення з цією ж юридичною особою договорів про надання послуг щодо забезпечення їх дбайливого оформлення, інших послуг з питань діяльності та участі замовника у програмі може свідчити про нечесну підприємницьку практику останнього, яка забороняється, та недійсність договорів, здійснених з використанням такої практики (частини 1, 2, 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, викладений в рішенні суду першої інстанції висновок про недійсність спірних договорів за несправедливістю їх умов укладення є помилковим.

Оскільки суд першої інстанції по суті правильно визнав недійсними укладені 19.03.2013 року між сторонами договори № № 01701, 01703, проте помилково навів правові обґрунтування, рішення суду не може бути скасованим, а підлягає зміні із зазначенням задоволення позову на підставі положень частини 1,2,6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»

У решті рішення суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2014 року в частині правового обґрунтування змінити, зазначивши недійсність укладених 19.03.2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Економкомфорт» договорів № № 01701, 01703 на підставі положень частини 1,2,6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

У решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: