Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1606/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

02.09.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

при секретарі Зінов»євій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 травня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 10 серпня 2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 2706/0806/61-326, відповідно до якого банк надав відповідачеві грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 12 300 доларів США на строк з 10 серпня 2006 року по 10 серпня 2011 року. Відповідач взяв на себе зобов»язання погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок, повернути кредит, виплатити проценти за користування в розмірі 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Однак, не виконуючи належним чином свої зобов»язання, відповідач порушив умови договору, в результаті чого станом на 5 серпня 2014 року має заборгованість в сумі 20 215,77 доларів США, що за курсом НБУ становить 248 451,86 грн. 02 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке у свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 11, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, право вимоги якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набув права вимоги такої заборгованості від боржників.

Тому позивач і просив стягнути зазначену заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 травня 2015 року у задоволенні вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, так як вирішення питання про стягнення боргу і наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора призведе до подвійного стягнення з нього суми заборгованості.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через неправильне застосування норм матеріального права, неповне та всебічне з»ясування фактичних обставин справи з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Зазначається, зокрема, що попереднє рішення суду відповідачем не виконано, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.

Позивач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, просив розглядати справу без участі представника, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Статтями 526, 612 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 10 серпня 2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі-банк) та відповідачем було укладено кредитний договір № 2706/0806/61-326, відповідно до п. 1.1 якого банк надав відповідачеві грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 12 300 доларів США на строк з 10 серпня 2006 року по 10 серпня 2011 року (а.с.5-8).

Згідно п.1.3 договору відповідач взяв на себе зобов»язання погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок, повернути кредит, виплатити проценти за користування в розмірі 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов»язання і заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 липня 2009 року, яке набрало законної сили, на користь ВАТ «Сведбанк», який був правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», з відповідача достроково стягнуто заборгованість в сумі 12 053,20 доларів США ( за кредитом - 10 865 доларів США, по комісії - 1 188,20 доларів США), а також пеню в сумі 1 356,43 грн. за кредитним договором № 2706/0806/61-326 від 10 серпня 2006 року (а.с.115).

29 липня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з відповідача на користь ВАТ «Сведбанк» 12 053,20 доларів США та 1 356,43 грн., а постановою про повернення виконавчого листа стягувачеві від 5 грудня 2011 року виконавчий документ повернуто на адресу ПАТ «Сведбанк» на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» із роз»ясненням строків повторного пред»явлення виконавчого документа для виконання (а.с.120,121).

2 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке у свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 11, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, право вимоги якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набув права вимоги такої заборгованості від боржників (а.с.18-29).

ТОВ «Вердикт Фінанс», реалізуючи своє право, звернулось в суд із заявою про заміну сторони виконавчого провадження і ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 7 вересня 2012 року заява була задоволена та замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» по виконавчому листу № 2-1106, виданому 28 травня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, на стягнення з відповідача на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 053,20 доларів США та 1 356,43 грн. на ТОВ «Вердикт Фінанс» (а.с.122). Правильним є висновок суду першої інстанції, що позивач не позбавлений права реалізувати своє право на стягнення боргу з відповідача у порядку, передбаченому нормами цивільно-процесуального законодавства.

Звертаючись до суду, позивач надав розрахунок заборгованості у валюті кредиту станом на 5 серпня 2014 року, за яким борг складає 20 215,77 доларів США, що еквівалентно 248 451,86 грн.: тіло кредиту - 10 865 доларів США, відсотки - 6 780,23 доларів США, пеня - 2 570,55 доларів США (а.с.12).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов»зання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов»язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України.

Встановивши, що судовим рішенням від 1 липня 2009 року з відповідача заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, суд дійшов правильного висновку про відсутність у банку права на подвійне її стягнення та нарахування відсотків і пені за кредитним договором, строк дії якого закінчився 10 серпня 2011 року.

Вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України банк не заявляв.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, і відповідно до ст.ст. 512, 526, 599, 612, 1054, 1077 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді