АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду у грудні 2011 року з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 21 462,85 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 138/гр., згідно якого вона отримала кредит в розмірі 16 800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік з кінцевим терміном повернення 10 лютого 2011 року.

11 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором та нарахованих відсотків за користування кредитом, а також сплату штрафів, пені, комісій, збитків за кредитним договором. У порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим створилась заборгованість на загальну суму у розмірі 21 462,85 грн. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати у справі.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2012 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволені. Стягнено з ОСОБА_3 (49000, АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк»(04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 5 тр/р 0, МФО 380537, ОКПО 19017842, ПАТ «ВіЕйБі Банк») у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 138/гр. від 11 лютого 2008 року -21 462, 85, а також судовий збір у розмірі -214,63 грн., а разом -21 677,48 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати та постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 лютого 2008 року позивач уклав з ОСОБА_4 кредитний договір № 138/гр., відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 16 800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних, строком до 10 лютого 2011 року.

11 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафи).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору, в зв'язку з чим створилась заборгованість на загальну суму у розмірі 21 462,85 грн., а саме: заборгованість по кредиту в сумі 13 644,24 грн.; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 6 576,51 грн.; штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування кредитом в сумі 1 242,10 грн. з відповідача поручителя слід стягнути суму заборгованості також.

Однак , з такими висновками погодитись не можна.

Так , відповідно до положень статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Крім того, відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Однак , згідно до положень ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку , встановленого в договорі поруки. У разі , якщо такий строк не встановлено , порука припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи № 2-29/11 , витребуваної судом апеляційної інстанції з Криничанського районного суду Дніпропетровської області , ПАТ « ВиЕйБі Банк» звернувся 7 грудня 2010 року з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вище вказаним кредитним договором в сумі 21462,85 грн.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2011 року вище вказана заборгованість була стягнута з ОСОБА_4 , а в задоволенні позовних вимог про стягнення суми з ОСОБА_3 було відмовлено , в зв»язку з тим , що останнього не було банком попереджено про наявність заборгованості та не була пред»явлена до поручителя вимога про необхідність сплати цієї заборгованості. Рішення набрало законної сили. Своїм правом оскаржити його позивач не скористувався.

Таким чином , вимога про необхідність поручителя сплатити заборгованість мала місце при зверненні банку у грудні 2010 року з вище вказаним позовом до суду і своє право на захист інтересів банк цим зверненням реалізував.

До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з правових висновків , висловлених Верховним Судом України по справі № 6-53цс14 , згідно яких строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Виходячи з вище наведеного , поруку слід вважати припиненою , а в задоволенні позовних вимог в зв»язку з наведеним , слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те , що підстав для задоволення позовних вимог немає , оскільки має місце повторне звернення до суду з тими же вимогами до тієї ж особи , в зв»язку з чим слід провадження по справі закрити , колегія суддів вважає не обґрунтованими , оскільки має місце звернення до суду на інших підставах , а ніж звернення, що мало місце 7 грудня 2010 року , в зв»язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 313-316 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2012 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М.Романюк