АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/155/15 Головуючий в І інстанції Постол В.С.
Категорія Доповідач: Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця «15» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.
За участю прокурора:Ігнатенко П.Я. Настич В.О.
при секретарі: Калюжному О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Генічеського району Херсонської області на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2012 року між ним і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено у формі розписок договори купівлі - продажу належних останнім на праві власності нежитлових будівель, розміщених по АДРЕСА_1. На виконання умов договору він передав ОСОБА_7 30 000 грн. і ОСОБА_8 20 000 грн. в якості оплати за вищевказане нерухоме майно.

За умовами укладених розписок ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зобов'язалися у місячний термін зібрати необхідні документи та з'явитися до нотаріуса для посвідчення та реєстрації договорів купівлі - продажу, проте у зв'язку з відсутністю необхідних документів для їх нотаріального посвідчення така реєстрація неможлива.

Посилаючись на складнощі отримання документів, необхідних для проведення реєстрації вказаних правочинів, оскільки він не є власником спірного нерухомого майна, а відповідачі відмовляються йому допомогти у вирішенні вказаного питання, ОСОБА_6 просив суд визнати дійсними договори купівлі - продажу нежитлових будівель та споруд, розміщених по АДРЕСА_1, укладених 10 жовтня 2012 року між ним і ОСОБА_7 та ним і ОСОБА_8; визнати за ним право власності на окремий об'єкт нерухомості - нежитлові будівлі: будинок механізатора літ. «А», загальною площею 55, 6 кв.м., тамбур літ. «а», їдальну літ. «б» загальною площею 198, 9 кв.м., прибудову літ. «б», підвал літ. «пд», майстерню літ. «В», загальною площею 170,9 кв.м., вбиральня літ. «Г», споруди №1-№5, розміщених за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано дійсними договори купівлі - продажу нежитлових будівель та споруд, розміщених за адресою: АДРЕСА_1, укладені 10 жовтня 2012 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на окремий об'єкт нерухомості - нежитлові будівлі: будинок механізатора літ. «А», загальною площею 55,6 кв.м., тамбур літ. «а», їдальню літ. «Б» загальною площею 198,9 кв.м., прибудову літ. «б», підвал літ. «пд», майстерню літ. «В» загальною площею 170,9 кв.м., вбиральня літ. «Г», споруди №1-№5, розміщених за адресою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі на рішення суду прокурор Генічеського району Херсонської області, посилаючись на порушення і неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав їх обґрунтованими, надані позивачем докази підтверджують виконання ним всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та ухилення відповідачів від його нотаріального посвідчення.

Проте до такого висновку суд дійшов, допустивши порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, 10 жовтня 2012 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в простій письмовій формі укладено два окремі договори купівлі - продажу нежитлових будівель, які згідно рішень Павловської сільської ради від 19.12.2001 р. №120, №119 належать відповідачам та за які ОСОБА_7 отримав кошти в сумі 30 000 грн., ОСОБА_8 - 20 000 грн., що підтверджується виданими відповідачами розписками /а.с. 4, 5/.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 цього ж Кодексу пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Таким чином, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

В порушення наведеного, суд першої інстанції помилково виходив з положень ч. 2 ст. 220 ЦК України, визнав договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнав на нього право власності за позивачем.

Крім того, відповідно ч.1, ч. 4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

За викладених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні даного спору обґрунтованими, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і суперечать нормам цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Генічеського району Херсонської області задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дійсним та визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: