11 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У зв'язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго»страхове відшкодування у розмірі 8 723(вісім тисяч сімсот двадцять три) грн. 70 коп. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка та поштове відправлення яке повернулось до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання», про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи.
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах.
Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 17 серпня 2011 року о 15 год. 45 хв. водій ОСОБА_1 рухаючись по на вул. Артема в м. Дніпропетровську, керуючи транспортним засобом марки «Нива», д/н НОМЕР_3, допустив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI», д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, що на праві приватної власності належить останньому, та що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Судом встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «MITSUBISHI», д/н НОМЕР_1.
Вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини ОСОБА_1, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року (а.с.18). Означена постанова набула чинності у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вина ОСОБА_1встановлена та не підлягає додатковому доказуванню.
Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Разом з цим, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Зокрема, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. В порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
Суд зауважує, що регресні правовідносини регулюються загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування.
Таким чином, вимога Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 є не регресною вимогою, а вимогою, що є похідною від суброгаційних прав страховика.
Заяв про застосування строків позовної даності до суду не надходило. На відміну від процесуального строку, позовна давність є матеріальним строком, підстава застосування якого розглядається виключно за заявою сторони (ч. 3 ст. 267 ЦК України) при вирішенні питання щодо наявності порушеного права особи та перевірки обґрунтованості заявлених нею позовних вимог.
Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Також, згідно із ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог документально підтверджені та понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2 7 Закону України "Про страхування", ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 993,1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст.10, 11,15, 57-60, 66, 80, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -
1. Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя: Д. В. Мовчан