Справа № 372/91/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи невиконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором, виникненням значної заборгованості, просив в судовому порядку в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 132/РП/39/2008-840 від 27.03.2008 року в сумі 143 676,13 доларів США та 243 249,65 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,2500 гектарів, що знаходиться по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення садівництва, шляхом його продажу ПАТ «КБ «Надра» із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст.38 Закону України «Про іпотеку», з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності з наданням позивачеві перелічених у позові повноважень продавця предмету іпотеки.

Представник позивача Чапік М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на ухилення відповідача від сплати кредитної заборгованості.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

27 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1, був укладений Кредитний договір № 132/РП/39/2008-840 (далі - кредитний договір).

У відповідності до Кредитного договору Позичальнику надавався кредит на придбання нерухомого майна в сумі 80 876,25 доларів США, які Позичальник зобов'язувався повертати Банку частинами відповідно до графіку платежів за кредитом. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 10.03.2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 27 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки, згідно умов якого Іпотекодавцем було передано в іпотеку Банку в якості забезпечення виконань зобов'язань Позичальника перед Банком по Кредитному договору наступне майно: земельну ділянку площею 0,2500 гектарів, що знаходиться по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення садівництва.

Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність боргу в розмірі 143 676,13 доларів США та 243 249,65 грн.

03.11.2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про усунення порушень умов кредитного договору, що підтверджується листом, повідомленням про вручення поштового відправлення.

Правовий статус позивача підтверджується свідоцтвом, статутом, банківською ліцензією, дозволом.

Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст. 590 ЦК України.

Згідно ст.ст. 11, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання, майновий поручитель відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя нерухомим майном, що є предметом іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання божником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до п. 9.4.3 іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку позивач ПАТ «КБ «Надра», за загальними нормами цивільного судочинства дійсно має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Однак при вирішенні спору суд зобов'язаний дотримуватись загальних засад цивільного судочинства, зокрема щодо диспозитивності та змагальності сторін.

Позивач не звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в межах цього спору позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Обгрунтовуючи позов позивач посилається, що відповідач є власником нерухомого майна - земельної ділянки, на яку пропонується звернути стягнення на майно. При наданні правової оцінки таких доводам суд враховує наступне.

Іпотечним договором від 27.03.2008 року передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме вказана вище земельна ділянка, право власності на яке виникне у майбутньому.

Однак при пред'явленні позову, під час розгляду справи, незважаючи на роз'яснення суду, представником позивача не подано будь-яких доказів на підтвердження обставин набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Під час розгляду справи суду не подано будь-яких доказів виникнення у відповідача ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,2500 гектарів, що знаходиться по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення садівництва, зокрема не доведено обставини виготовлення та видачі правовстановлюючого документа на землю (державного акту на право власності на земельну ділянку), державної реєстрації такого права власності уповноваженим державним органом.

Недоведеність наявності у відповідача права власності на об'єкт іпотеки унеможливлює задоволення вимог про звернення стягнення на такий об'єкт нерухомого майна, оскільки цим можуть порушуватись права інших осіб, зокрема дійсного власника майна.

Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України, ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» суду не подано достатніх даних та належних і допустимих доказів обставин, які підлягають обов'язковому зазначенню у рішенні суду у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, суду не подано жодних доказів вартості предметів іпотеки станом на час звернення до суду або розгляду справи, в позовних вимогах не визначено вартість майна, що позбавляє суд об'єктивно оцінити співмірність та обгрунтованість позовних вимог банку, тому задоволення позову в межах наявних у справі доказів є неможливим.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих стронами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не грунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не довів позовні вимоги, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 212-214, 226 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 204, 514, 525, 526, 527, 530, 543, 549, 554, 559, 572, 590, 624, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 11, 12, 24, 33, 38-40 Закону України «Про іпотеку», ст. 4 Закону України «Про заставу», суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на майно відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М.В.Кравченко