Провадження № 22-ц/773/913/15 Категорія: 27 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.,

з участю представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» Місюри І.В.,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір б/н від 25.12.2007 року на відкриття кредитної картки НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Луцького відділення ВП № 15 Волинського ГРУ.

Стягнуто із ПАТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 243, 60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу на це рішення, в якій, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримала із зазначених у ній підстав та просила її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору було відсутнє, оскільки підписаний вказаний кредитний договір не нею, про що свідчить висновок почеркознавчої експертизи, який будь - якими іншими доказами не спростовано, а тому є всі підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, ґрунтуються на повно, всебічно, об'єктивно встановлених обставинах справи та відповідних їм нормах матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ч.1 ст. 205 ЦК України одним із способів волевиявлення сторін є укладення правочину в письмовій формі.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно з ч. 4 ст. 213 ЦК України, якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви б/н від 25.12.2007 року позивач ОСОБА_2 12.01.2008 року отримала платіжну картку EC/MC Gold «Основна» у гривневій валюті, із строком дії 2 роки, фінансовим лімітом та сумою ліміту в розмірі 10 000 грн., із базовою відсотковою ставкою 2 % в місяць із розрахунку 360 днів у році та строком дії кредитного ліміту до 27.12.2009 року (а.с.5).

Звертаючись із даним позовом, позивач покликалась на те, що ніякої заяви до банку не подавала, платіжної картки не отримувала, грішми банку не користувалась і гроші банку не сплачувала, тому просила визнати договір від 25.12.2007 року недійсним.

Доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Так, відповідно до висновку експерта №1041 від 05.03.2015 року, підписи, розміщені в рядку «Клієнт» графи «Підпис» напроти цифрового запису «25.12.2007» та «12.01.2008» заяви б/н від 25.12.2007 року про надання ОСОБА_2 платіжної картки НОМЕР_3 виконані не ОСОБА_2, а іншою особою; підпис розміщений на копії 1-ї, 2-ї, 3-ї сторінок паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого ОСОБА_2 під рукописним записом «ОСОБА_2» - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою; підпис розміщений на лицевій стороні копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_1 ОСОБА_2 після рукописного запису «ОСОБА_2» - виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 69-70).

Крім того, з ухвали Луцького міськрайонного суду від 31 березня 2014 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Луцька, Волинської області у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366 ч.1, ст. 358 ч. 3 КК України вбачається, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразились в службовому підробленні, тобто складанні завідомо неправдивих документів, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 366 КК України. Він же, 25 грудня 2007 року, перебуваючи у приміщенні відділення ПАТ КБ «Приватбанк», що в місті Луцьку по пр. Волі, 52, усвідомлюючи злочинність своїх намірів, що полягали у використанні завідомо підробленого документа, з метою отримання кредитних коштів, надав банківському працівнику ОСОБА_6 підроблену довідку на ім'я ОСОБА_2, у якій містилася завідомо неправдива інформація про доходи ОСОБА_2 на посаді продавця ПП «Електромонтаж - ЯОВ» , що не відповідало дійсності, оскільки остання на вказаному підприємстві ніколи не працювала та заробітної плати не отримувала, чим використав завідомо підроблений документ та отримав кредитну картку НОМЕР_3 на суму 10 000 грн.

Всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» доказів на спростування доводів позивача ОСОБА_2 не подав. Надана банком в судове засідання виписка по картковому рахунку за період з 01. /08.2008 року по 01.07.2015 року не є належним доказом того, що саме ОСОБА_2 користувалась вказаною кредитною карткою.

Суд також не бере до уваги покликання представника відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду від 20 вересня 2011 року, яким були задоволені позовні вимоги банку до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, оскільки дане рішення було ухвалене у відсутності ОСОБА_2, на підставі одних лише доводів позивача, питання про дійсність кредитного договору не було предметом дослідження і оцінки суду в цій справі, а отримання кредитної картки на ім'я ОСОБА_2 іншою особою підтверджено матеріалами кримінального провадження лише в 2014 році.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи кожної зі сторін, надавши належну правову оцінку дослідженим доказам та фактичним обставинам справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин і обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення при проведенні експертизи науково - методичних рекомендацій щодо її проведення, що має наслідком неналежність і недопустимість висновку експерта, який не повинен враховуватися судом при ухваленні рішення були предметом дослідження суду першої інстанції і суд дав їм правильну юридичну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доводи апеляційної карги не спростовують висновків суду першої інстанції, то апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: