Справа № 369/3752/15-ц Головуючий у І інстанції Медвідь Н. О.
Провадження № 22-ц/780/5779/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 56 02.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

при секретарі - Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 11 листопада 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір вкладу «Депозит плюс», відповідно до умов якого вона передала банку грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США на строк 366 днів по 11 листопада 2014 року із зобов'язанням банку нараховувати проценти на суму вкладу у розмірі 8 % річних. Також 11 листопада 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено додаткову угоду до договору вкладу «Депозит плюс», за умовами якої банк збільшує процентну ставку по вкладу на 1,5% річних, яку конвертує в гривню по комерційному курсу банка та нараховує на рахунок позивача «Бонус Плюс» з періодом нарахування - 1 місяць строком на 366 днів. Відповідно до умов договору вкладу позивачем було здійснено поповнення вкладу та станом на 11 лютого 2014 року його розмір склав 20 630 доларів США.

Вказувала, що відповідач в період з 12 лютого 2014 року по 11 червня 2014 року не нарахував надбавку 1,5% річних на її рахунок «Бонус плюс» згідно з додатковою угодою до договору вкладу «Депозит плюс». На її письмову претензію від 02 жовтня 2014 року, відповідач 05 листопада 2014 року надав відповідь, зі змісту якої їй стало відомо, що банк не має наміру виконувати зобов'язання за вказаною вище додатковою угодою до договору вкладу.

З урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь надбавку у розмірі 1,5 % річних за додатковою угодою до договору вкладу «Депозит плюс» за період з 12 березня 2014 року по 11 липня 2014 року у сумі 2 068 грн. 65 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 2 068 грн. 65 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в порушення вимог ЦК України та умов додаткової угоди до договору вкладу «Депозит плюс» не було нараховано надбавку 1,5% річних на рахунок позивача в період з 12 березня 2014 року по 11 липня 2014 року, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 068 грн. 65 коп. за вказаний вище період.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11 листопада 2013 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу «Депозит плюс» № SAMND700, за умовами якого ОСОБА_2 передала банку грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США на строк 366 днів, тобто по 11 листопада 2014 року, із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 8% річних. Період нарахування відсотків по вкладу -1 місяць (а.с.5).

З матеріалів справи видно, що 11 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору № SAMND700, відповідно до пункту 1 якої банк збільшує проценту ставку по вкладу позивача на 1% річних (надбавка).

Пунктом 2 даної додаткової угоди передбачено, що ОСОБА_2 доручає банку конвертувати в гривню по комерційному курсу банка, діючому на дату конвертації коштів, і перераховувати на її бонусний рахунок «Бонус Плюс» суму нарахованих відсотків по надбавці, вказаній у пункті 1 даної додаткової угоди. Коштами з бонусного рахунку ОСОБА_2 може скористатися в торгових точках, що є партнерами програми «Бонус Плюс». Зняття готівки з бонусного рахунку в банкоматі чи касі банку не передбачено (а.с.6).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 надала суду додаткову угоду з ПАТ КБ «ПриватБанк» до договору №SAMND700 (а.с76), яка на відміну від вказаного вище договору вкладу та додаткової угоди до нього від 11 листопада 2013 року, не містить дати укладання та печатки відділення №2 Севастопольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до пункту 1 цієї угоди банк збільшує проценту ставку по вкладу позивача на 1% річних (надбавка 1) та на 0,50% річних (надбавка 2), що діє до 11 листопада 2014 року, а згідно з пунктом 2 ОСОБА_2 доручає банку конвертувати в гривню по комерційному курсу банка, діючому на дату конвертації коштів, і перераховувати на її бонусний рахунок «Бонус Плюс» суму нарахованих відсотків по надбавці, вказаній у пункті 1 даної додаткової угоди. Коштами з бонусного рахунку ОСОБА_2 може скористатися в торгових точках, що є партнерами програми «Бонус Плюс». Зняття готівки з бонусного рахунку в банкоматі чи касі банку не передбачено.

Тобто, банк зобов'язався перераховувати на бонусний рахунок позивача «Бонус Плюс» суму нарахованих відсотків по надбавці, вказаній у пункті 1 додаткової угоди, якою позивач може скористатися виключно шляхом безготівкового розрахунку в торгових точках, що є партнерами програми «Бонус Плюс» без можливості зняття готівки з бонусного рахунку в банкоматі чи касі банку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач відповідно до умов договору вкладу здійснила поповнення вкладу та станом на 11 лютого 2014 року його розмір склав 20 630 доларів США.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини 2 статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями статей 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав та предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

Як вбачається зі змісту уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила стягнути з банку на свою користь надбавку у розмірі 1,5% річних за додатковою угодою до договору вкладу «Депозит плюс» за період з 12 березня 2014 року по 11 липня 2014 року у сумі 2 068 грн. 65 коп., посилаючись на те, що банк не нарахував вказану надбавку на її рахунок «Бонус плюс» за вказаний період.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 невірно обрала спосіб захисту порушеного на її думку права, оскільки відповідно до умов додаткової угоди до договору вкладу «Депозит плюс» банк не зобов'язаний виплачувати їй суму нарахованих відсотків по надбавці готівкою.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з банку суми нарахованих відсотків по надбавці, передбаченої пунктом 1 додаткової угоди, суперечать її умовам, які відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів враховує, що у наданій позивачем додатковій угоді до договору № SAMND700 (а.с.76) відсутня дата її укладення, а тому неможливо перевірити з якого часу повинні нараховуватися відсотки по надбавці, передбачені у пункті 1 цієї додаткової угоди та неможливо перевірити правильність розрахунків позивача.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, є безпідставними та необґрунтованими.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 і ч.5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 535 грн. 92 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і в позові ОСОБА_2 відмовляє, тому з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 535 грн. 92 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 535 грн. 92 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді