АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 193 332,87 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.12.2014 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача 40 551,68 грн. Апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вважає, що останнє винесено з порушення норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що оскільки відомості за його заявою про вчинення відповідачем по справі кримінального правопорушення внесені до ЄРДР, можливо говорити про те, що в діях останнього є склад злочину, визначений ч. 1 ст. 190 КК України, що в свою чергу підтверджує вину останнього у заподіянні вищезгаданої шкоди. Крім того, вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги звукозапис телефонних розмов та безпідставно не призначив експертизу по останнім та необґрунтовано поклав в основу рішення пояснення відповідача, як фізичної особи, а не як фізичної особи підприємця.

Розгляд справи по справі неодноразово відкладався у зв'язку з неявкою позивача в судові засідання, хоча останній повідомлявся про час та місце слухання справи. В зв'язку з наведеними обставинами колегією суддів, керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України, була винесена ухвала про розгляд справи у його відсутності.

Справа № 759/17548/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/453/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кириленко Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт укладення договору між сторонами та не встановлено вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено, що в жовтні 2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що в липні 2011 року, на підставі усної домовленості з відповідачем, він погодився знайти останньому особу, яка буде зацікавлена в переуступці права на оренду приміщення автомийки по вул. Новопольова, 2 у м. Києві, що знаходиться на території ПрАС «Катран», орендарем якого був відповідач. У випадку виконання вказаних домовленостей відповідач зобов'язувався сплатити позивачу 1 000 доларів США одночасно з укладенням ним договору оренди вищезгаданого приміщення. В березні 2012 року позивач знайшов нового орендаря (ФОП ОСОБА_6), який уклав з ПрАТ «Катран» договір оренди, однак відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманих від позивача послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині матеріальної шкоди за невиконання відповідачем умов договору про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз зазначених норм права та матеріали справи дають можливість зробити висновок про те, що подаючи позов про відшкодування вказаної шкоди, позивач повинен був довести суду факт укладення з відповідачем зазначеного договору з досягненням згоди з усіх істотних умов останнього та надати докази на підтвердження факту укладення договору про уступку оренди вищезгаданої автомийки між відповідачем та ОСОБА_6 внаслідок саме його дій.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_6 від 14.09.2012 року, в яких зазначено, що переуступка прав оренди зазначеного приміщення відбулася внаслідок домовленостей між ним та ОСОБА_3 (відповідачем по справі). Про домовленість між позивачем та ОСОБА_3 з приводу орендованого ним приміщення автомийки йому нічого не відомо (а. с. 25) (а. с. 23).

Враховуючи наведені обставини та те, що в порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не було надано доказів на підтвердження укладення з відповідачем відповідного договору, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні даної частини позову правильними.

За наведеними обставинами колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача моральної шкоди..

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вищевказаної Постанови, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що її відшкодування можливе за наявності доведеності факту її заподіяння та доведеності вини відповідача в цьому .

Враховуючи, що в суді першої інстанції не було доведено факту укладання між сторонами договору про надання послуг та факту виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за вказаним договором, висновки суду щодо відмови у задоволенні і цієї частини позовних вимог є правильними.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Також не тягнуть за собою скасування або зміну рішення суду першої інстанції посилання апелянта на внесення до ЄРДР відомості, за його заявою, про вчинення відповідачем кримінального правопорушення, оскільки матеріали справи свідчать, що у порушенні кримінальної справи відносно громадянина ОСОБА_3 було відмовлено (а. с. 22, 26).

Посилання апелянта на ігнорування судом першої інстанції звукозапису телефонних розмов позивача та відповідача, які були надані ОСОБА_2 на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції дав оцінку цим доказам при розгляді справи та зробив висновки, з якими погоджується і колегія суддів.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук