РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Данко В.Й.,

при секретарі Копча Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору позики. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 20.12.2011 року на 798 км. автодороги Київ - Чоп, поблизу с. Глибоке, Ужгородського району, сталася дорожньо - транспортна пригода, в наслідок якої один з її учасників отримав травми середнього ступеню тяжкості, а також механічно пошкоджено всі транспортні засоби, в тому числі і автомобіль «Форд - Транзит» д.н.з. НОМЕР_1, що належав ОСОБА_2 За наслідками розслідування кримінальної справи №1260711, ОСОБА_1 було одноосібно пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. З даного процесуального висновку органу досудового слідства, на підставі товарознавчої експертизи випливало, що в результаті вказаної ДТП, через пошкодження автомашини «Форд - Транзит» д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2 спричинено матеріальний збиток у розмірі 66872 грн. В інтересах відповідача щодо відшкодування йому матеріальних збитків, 01.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально завірений Договір позики на суму пропорційного еквіваленту заподіяної в ДТП матеріальної шкоди у розмірі 66872 грн., хоча фактично жодної грошової позики відповідач не надавав, однак, під впливом важкої обставини позивач вимушений був виконати його вищевказані побажання та умови. Після виконання позивачем висунутих умов щодо складання договору позики, ОСОБА_2 було посвідчено заяву про відсутність з його боку до ОСОБА_1 жодних претензій щодо пошкодження в ДТП його автомобіля. 05.09.2012 року у відшкодування заподіяної шкоди в ДТП, ОСОБА_1 передав відповідачу 17372 грн., про що свідчить його власноручна розписка яка зафіксована на звороті згаданого договору позики від 01.09.2012 року. При цьому між сторонами було оговорено, що решту коштів, визначеного в межах кримінальної справи матеріального збитку, ОСОБА_2 отримає за рахунок страхового забезпечення Страховика позивача, після кінцевого встановлення факту його вини. Однак, в липні 2014 року, довідавшись що справу ОСОБА_1 повернуто на додаткове досудове розслідування з мотивів недоведеності його вини, ОСОБА_2 надіслав на адресу позивачу претензію про невиконання боргових зобов'язань за договором позики, із зазначенням того, що у разі ігнорування ним вказаного він звернеться до суду. Відповідаючи на претензію відповідача в листі від 01.09.2014 року ОСОБА_1 додатково повідомив, що вирок Ужгородського суду та суду апеляційної інстанції якими його раніше було визнано винним у скоєнні вищевказаного правопорушення, скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10.04.2014 року та відповідно подальшою ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.05.2014 року, а дану кримінальну справу повернуто на додаткове досудове розслідування, що в свою чергу вказує на відсутність доведеності на даному процесуальному етапі факту вини позивача і передчасності його вимоги. Оскільки вказаний факт є свідченням того, що на теперішній час раніше пред'явлене ОСОБА_1 обвинувачення та визнання його винним втратило свою чинність, у зв'язку з чим є передчасним обов'язок на даному процесуальному етапі щодо матеріальної і моральної відповідальності перед ОСОБА_2, просить суд задовольнити його позов, та, винести рішення, яким встановити, що Договір позики від 01.09.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є вдаваним правочином, розірвати Договір позики від 01.09.2012 року у зв'язку з його фіктивністю та врахуванням істотної зміни вищевказаних обставин, що мають юридично - правове значення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та, посилаючись на вищенаведені обставини справи, просили суд винести рішення, яким встановити, що Договір позики від 01.09.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є вдаваним правочином, розірвати Договір позики від 01.09.2012 року у зв'язку з його фіктивністю та врахуванням істотної зміни вищевказаних обставин, що мають юридично - правове значення.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, про що надали суду письмові заперечення. Просили суд відмовити в задоволені даної позову, так як такий є необґрунтованим, заявленим безпідставно, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні даного позову слід відмовити з наступних підстав.

По справі встановлено, що 20.12.2011 року на 798 км. автодороги Київ - Чоп, поблизу с. Глибоке, Ужгородського району, сталася дорожньо - транспортна пригода, в наслідок якої один з її учасників отримав травми середнього ступеню тяжкості, а також механічно пошкоджено всі транспортні засоби, в тому числі і автомобіль «Форд - Транзит» д.н.з. НОМЕР_1, що належав ОСОБА_2

З пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що так як постраждалими у ДТП були ще кілька осіб, з часом ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про надання йому позики в сумі 66872 грн. для вирішення своїх зобов'язань перед іншими учасниками ДТП так як перебуває в скрутному становищі.

Таким чином, 01.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, згідно якого відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 66872грн., із зустрічним зобов'язанням ОСОБА_1 повернути 17372грн. не пізніше 05.09.2012 року, решту 49500грн. не пізніше до 01.09.2013 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору (ВРХ №732915).

05.09.2012 року, у відповідності до умов Договору позики, ОСОБА_1 було повернуто відповідачу грошові кошти в розмірі 17372грн., що підтверджується відповідним записом на звороті такого Договору.

У відповідності до п.12 Договору позики грошей від 01.09.2012 року сторони в присутності нотаріуса стверджуються, що даний договір не носить характеру фіктивного і удаваного правочину, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі.

Дослідивши матеріали справ та надані докази, суд прийшов висновку, що твердження позивача про те, що сума позики в розмірі 66872грн. є пропорційною еквіваленту заподіяної в ДТП матеріальної шкоди ОСОБА_2 не відповідає дійсності, так як вартість матеріальної шкоди згідно Акту №1630/13 по страховій справі№3752/11 становить 60722грн.

Окрім того, є необґрунтованим твердження позивача, про те, що 17372грн. ОСОБА_1 повернув, а різницю в розмірі 49500грн. має повернути страхова компанія, що спростовується також наявною в матеріалах справи копією Листа №4606-ВРВСВ від 29.09.2014 року з СК «Глобус», з якого вбачається, що розрахунок страхового відшкодування буде становити 34301,60грн.

З огляду на вищевикладені обставини справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав вважати Договір позики грошей від 01.09.2012 року таким, що укладений для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що мало місце 20.12.2011 року, тобто вдаваним правочином.

Однією з позовних вимог ОСОБА_1 є також розірвання договору позики від 01.09.2012 року у зв'язку із його фіктивністю та врахуванням істотної зміни обставин.

Судом встановлено, що на сьогоднішній день між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують тільки цивільно - правові відносини на основі належно укладеного Договору позики грошей від 01.09.2012 року, так як 22.05.2014 року Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області вирок Ужгородського міськрайонного суду від 10.06.2013 року скасовано, а матеріали кримінальної справи повернуто Ужгородському міжрайонному прокурору для організації додаткового досудового розслідування.

Однак, жодне рішення суду по кримінальній справі про визнання винного в ДТП не може бути істотною зміною обставин для виконання зобов'язання по цивільному Договору позики. А домовленостей щодо неповернення позичених коштів у зв'язку із відшкодуванням збитків страховою компанією не було та не могло бути оскільки всі необхідні процедури щодо визначення матеріальної шкоди та встановлення розміру відшкодування представниками страхової компанії проводилися через рік після підписання договору.

Враховуючи вище наведене, доводи своєї правоти в поясненні позивача щодо правового обґрунтування підстав і доводів позовних вимог до норм ст. 652 ЦК України від 03.02.2015 року є такими, що не відповідають дійсності з наступних підстав.

Розірвання Договору за рішенням суду можливе в разі істотного порушення договору другою стороною або у відповідності з ч.2 ст. 652 ЦК України у зв'язку з істотною зміною обставин за наявності одночасно чотирьох умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Позивач мотивує, тим що не мав жодних підстав припускати настання зміни обстановки щодо спростування його майбутньої вини та відповідальності, що в свою чергу суперечить ст. 62 Конституції України, в якій зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Посилаючись на п.2 ч.2 ст.652 ЦК України ОСОБА_1 свої доводи звів до твердження, що не мав можливості виплатити позик, так як такі грошові активи на час виставлення претензії та на сьогоднішній день у нього відсутні.

Однак, у відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на ч.3 п.2 ст.652 ЦК України є безпідставним, так як виконання договору не порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і не позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору позики так як Позичальник тільки повернув би позичені кошти згідно умов Договору.

Посилаючись на ч.4 п.2 ст.652 ЦК України позивач вказує на те, що за умов розірвання договору позики, ОСОБА_2 не несе ніяких ризиків оскільки повернуто грошову суму 17372грн., а залишок відшкодує страховик особи, яку буде визнано винною у скоєнні ДТП.

Однак, суд дійшов висновку, що ця обставина не відповідає дійсності, так як відшкодування збитків страховою компанією не має жодного відношення до умов виконання зобов'язання за Договором позики від 01.09.2012 року. В разі розірвання вказаного договору ОСОБА_2 втратить кошти в сумі 49500грн., не враховуючи суму пені та штрафу за невчасне повернення коштів за Договором позики.

Оскільки, можливість розірвання Договору позики грошей в односторонньому порядку не передбачено самим Договором позики грошей від 01.09.2012 року, жодною правовою нормою не передбачено можливість відмови від виконання зобов'язання Позичальника за договором позики в односторонньому порядку, та відсутні умови для розірвання Договору за рішенням суду, а тому суд приходить до переконання, що відсутні законні підстави для розірвання Договору позики.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що слід відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 610, 625, 652, 1046-1049, 1050 ЦК України та ст.ст.10, 15, 58, 59, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко