Солом'янський районний суд м. києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Грінченко Е.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальних збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 31 793,12 грн., вирішити питання про судові витрати, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень свого представника в судовому засіданні наступним.

Так, 15.07.2013 в м. Києві по вул. Білоруській сталася дорожньо-транспортна пригода (далі -ДТП), внаслідок якої автомобіль НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності, зазнав механічних пошкоджень.

06.08.2013 постановою Шевченківського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП.

24.07.2013 СТО ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» здійснив огляд пошкодженого автомобіля позивача, за що остання сплатила 1 497,73 грн., що підтверджується актом виконаних робіт СТО-1 №ЗН-001507.

26.07.2013 СТО ТОВ «Індіго АВТО Сервіс» здійснив відновлювальний, як стверджує позивач, ремонт її автомобіля на загальну суму 53 628,60 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №095. Позивач зазначає, що це загальна сума збитків.

В той же час, далі по тексту позовної заяви стверджує, що загальна сума збитків, завданих позивачу від вищезазначеної ДТП складає 55 126,33 грн.

05.09.2013 «страховик» виплатив позивачу на підставі її заяви страхове відшкодування в сумі 22 333,12 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №15737.

Позивач посилається на положення ст.1187 ЦК України і просить стягнути з особи, винної у вищезазначеній ДТП, за вирахуванням суми сплаченого страхового відшкодування і сплаченої франшизи матеріальні збитки (а.с.2-5)

В той же час, представник позивача довів до відома суду те, що ним вже були ініційовані процеси по стягненню спричиненої позивачу шкоди пошкодженням її автомобіля внаслідок вищезазначеної ДТП в Святошинському районному суді м. Києва, проте, їм було відмовлено в позові, і цей висновок підтвердив Апеляційний суд м. Києва. Представник позивача наполягає на тому, що суди всіх інстанцій чітко вказали на те, що в даному випадку належним відповідачем буде саме особа, яка винна у скоєнні ДТП, тобто ОСОБА_4

В свою чергу, представник відповідача категорично заперечував проти задоволення позову, вказував на те, що представник позивача або навмисно перекручує факти, вводячи суд в оману, або навпаки, не розуміє «ази» матеріального права в частині стягнення відшкодування в разі ДТП, якщо відповідальність винної особи застрахована і ліміт відповідальності не вичерпано. Так, представник відповідача визнає, що дійсно позивачем спочатку було подано аналогічний позов до власника автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_5 Проте, рішенням районного суду, правильність висновків якого було засвідчено ухвалою апеляційного суду, було чітко вказано позивачу на те, що згідно норм діючого законодавства в разі якщо відповідальність водія транспортного засобу, який «приймав участь» в ДТП застрахована, то в такому випадку свої вимоги особа, яка постраждала від дій такої особи внаслідок ДТП, має право адресувати страховій компанії, яка зобов`язана відшкодувати шкоду в межах ліміту своєї відповідальності за вирахуванням суми франшизи. І лише в разі якщо такої суми буде недостатньо, то решту можливо стягнути безпосередньо з винної в ДТП особи. Представник відповідача надав докази того, що власником автомобіля НОМЕР_2, було укладено два договори - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/0321850 від 07.02.2013 (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.) та договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті серія DCVQ№0321850 від 07.02.2013 (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн.). Обидва із третьої особою у справі - Приватним акціонерним товариством Страхової компанією «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «ПЗУ Україна»). Обидва - строк дії до 07.02.2014. Представник відповідача зазначає, що за викладених ним обставин він вважає, що позов пред`явлено «не до тієї» особи.

Також представник відповідача просив суд критично оцінити представлені позивачем та його представником докази, оспорюючи і саму суму спричиненої позивачу пошкодженням її автомобіля шкоди, вважаючи, що представником позивача не надано в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України належних та допустимих доказів цього. Так, в акті виконаних робіт №ЗН-0011507 від 24 липня 2013 року вказано вартість 1 497,73 грн. «за визначення вартості ремонту автомобіля, зберігання автомобіля на СТО, бампер передній зняти/встановити та моторний відсік арматура». В той же час за квитанцією №56/58 від 24 липня 2013 року на розрахунковий рахунок АЦ «Голосіївський» було сплачено 1 497,73 грн. «за ремонт авто згідно акту виконаних робіт №ЗН-0011507» від 24 липня 2013 року.

Представник відповідача наводить і інші суперечності в доказах позивача. Так, наявний в матеріалах справи ще акт виконаних робіт ТОВ «Індіго АВТО Сервіс», з якого неможна, на його думку, дійти однозначного висновку про те, що сума ремонту автомобіля в розмірі 53 628,60 грн., як зазначено в цьому акті по-перше, дійсно сплачена позивачем, а по-друге, роботи та запчастини, з вартості яких і нібито складається ця сума, були дійсно необхідні саме для відновлювального ремонту автомобіля позивача, пошкодженого саме внаслідок вищезазначеної ДТП.

На думку представника відповідача, ця його позиція підтверджується і тим, що сама страхова компанія - третя особа, виплачуючи суму страхового відшкодування визначила інший розмір, який і сплатила позивачу - 22 333,12 грн.

В той же час, представник відповідача знову акцентує увагу суду на тому, що навіть визначена позивачем сума не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Будь-яких претензій по сплаті суми, яка б стосувалася втрати товарної вартості позивачем не заявлено. Також, повторює представник відповідача, не надано належних і допустимих доказів того, що відповідний спеціаліст, а не СТО як в даному випадку, зробив оцінку пошкоджень транспортного засобу, яка також могла б бути стягнути з відповідача (а.с.67-73)

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до положень ст.74 ЦПК України. ЇЇ неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами це підтверджується, які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо (ст.214 ЦПК України)

При цьому, під час розгляду справи суд не вправі вийти за межі заявлених вимог, повинен вирішити справу на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України)

Відтак, саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

Так, судовим розглядом встановлено і не заперечується сторонами, що 15.07.2013 в м. Києві на вул. Білоруській ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_2, допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП та накладено адміністративне стягнення (а.с.10)

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль НОМЕР_2, на праві власності належить ОСОБА_5, право керування має ОСОБА_6 (а.с.75)

На момент даної ДТП відповідальність водія автомобіля НОМЕР_2, була застрахована.

Так, згідно поліса №АС/0321850 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_5 застрахувала у ПрАТ «ПЗУ України» цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Субару», д.н.з. НОМЕР_3. Страховим випадком за цим договором є чітко визначена подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам при ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Строк дії полісу з 08.02.2013 по 07.02.2014 включно. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн. Франшиза 1000,00 грн. (а.с.76)

Згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист», укладеного 07 лютого 2013 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «ПЗУ України», забезпечений транспортний засіб «Субару», д.н.з. НОМЕР_3, ліміт відповідальності 100 000,00 грн. Предметом договору виступили майнові інтереси страхувальника, пов`язані з відшкодуванням страхувальником (водієм) заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб транспортного засобу. Строк дії договору до 07.02.2014 (а.с.77-85)

Також сторонами не заперечується, що безпосередньо після ДТП відповідач пред`явив особі, яка керувала належним на праві власності автомобілем позивача, вищезазначені поліс та договір, окремо повідомило про необхідність звертатися саме до страхової компанії для виплати страхового відшкодування.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Так, згідно платіжного доручення №15737 від 05 вересня 2013 року позивач отримав від ПрАТ «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в сумі 22 333,12 грн. по договору №АС0321850 від 07.02.2013 згідно договору №11/07-11-2/007 в т.ч. комісія, без ПДВ (а.с.12)

Згідно зі ст. ст. 12, 31, 32 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу. Саме ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, винної у заподіянні шкоди.

Сторони визнають, що позивачу була виплачена 1000,00 грн. франшизи ОСОБА_5

Щодо стягнення суми втрати товарної вартості транспортного засобу, то ці вимоги позивачем не заявлені.

Між тим, статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, з метою захисту інтересів потерпілої внаслідок ДТП сторони на страхувальника (винну особу) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Таким чином, з урахуванням вимог цивільного законодавства відшкодуванню за рахунок винної особи підлягає сума франшизи і ті витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, які перевищують ліміт відповідальності страхової компанії. Також страховик не відшкодовує втрату товарної вартості автомобіля, що позивачем також не заявляється.

Вищевстановлені судом обставини дають підстави суду стверджувати, що ліміти відповідальності за вищенаведеними договорами страхування не перевищені, відтак і належним відповідачем у справі має бути страхова компанія.

За клопотанням представника відповідача до участі в справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, страхову компанію ПрАТ «ПЗУ Україна», окремо судом наголошувалося представнику відповідача про можливість заявити клопотання про залучення ПрАТ «ПЗУ України» в якості відповідача, на що останній категорично відмовився, зазначивши що «здатен» сам визначити особу, до якої має бути пред`явлено позов.

Всі інші доводи представника відповідача, наведені судом нижче, щодо ймовірної невідповідності доказів, наданих представником позивача в частині конкретної суми спричиненої шкоди позивачу внаслідок ДТП, положенням ст. ст. 57-60 ЦПК України, суд не покладає в основу рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки підставою для відмови є те, що позов пред`явлено не до тієї особи, зважаючи на те, що ліміти відповідальності страховика не перевищено навіть за викладених позивачем обставин.

Згідно з вимогами п. 16 Постанови ПВС України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при пред'явленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до особи, яка заподіяла шкоди у відповідному розмірі.

Щодо доказів. Відповідно до ст.29 Закону у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством.

Також відповідно до роз`яснень Пленуму ВСУ, викладених в постанові №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року.

Згідно акту виконаних робіт ТОВ «Індиго АВТО Сервіс» №095 від 26.07.2013 СТО ТОВ «Індіго АВТО Сервіс» вбачаються наступні розділи: «виконані роботи» по автомобілю НОМЕР_4, на загальну суму 7 551,60 грн., та «вартість запчастин» - 46 077,00 грн. (а.с.9)

Позивач наполягає на тому, що загальна сума 53 628,60 грн. є саме тією оціненою шкодою, якої зазнав позивач пошкодженням свого автомобіля внаслідок ДТП, і що цю суму він сплатив даній СТО, проте такий висновок не ґрунтується на матеріалах справи.

Дійсно, заслуговують на уваги доводи представника відповідача про те, що з даного акту є незрозумілим, чи дійсно ті роботи були необхідні для відновлювального ремонту автомобіля позивача саме через вищезазначену ДТП, і чи дійсно придбання і подальша заміна тих запчастин, які зазначені в ньому було доцільно. Також з даного акту не вбачається, що дійсно ці роботи були виконані. Суду також не представлено представником позивача жодного доказу того, що ця сума була дійсно сплачена позивачем на рахунок СТО.

Крім того, слід зазначити, що СТО також не є особою, яка уповноважена надавати оцінку шкоди в розумінні вищезазначеного спеціального Закону. Також відсутні дані і про те, чи врахована зношеність майна.

Як зазначалося судом вище, сторони самі користуються своїми процесуальними правами. У випадках, коли у них є складнощі в отриманні тих чи інших доказів, вони не позбавлені можливості звернутися до суду із відповідним клопотанням.

Судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України роз`яснювалася представнику позивача можливість звернутися із відповідним клопотанням і про витребування тих чи інших доказів у страхової компанії, зокрема, матеріалів страхової справи чи акту оцінки, і проведення експертизи для визначення вартості пошкодженого майна позивача внаслідок вищезазначеної ДТП, проте останній зазначив, що такого «бажання» він не має.

Як зазначалося судом вище, в розмінні спеціального Закону Згідно п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує у разі настання страхового випадку у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи, а не саму її оцінку, то вартість досліджень, які безпосередньо визначають розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок ДТП, належить стягувати з винної в ньому особи.

Проте, в матеріалах справи не знайшли своє підтвердження доводи позивача про необхідність стягнення з відповідача на свою користь вартості «оцінки» шкоди в сумі 1 497,73 грн.

Так, надані представником позивача наступні два документи не свідчать про те, що визначався саме розмір завданої позивачу шкоди внаслідок вищезазначеної ДТП.

Згідно акту виконаних робіт №ЗН-0011507 від 24.07.2013 СТО ТОВ «Автомобільного центру Голосіївський» останнє за заявою ОСОБА_3 виконало наступні роботи: визначення вартості ремонту автомобіля, зберігання автомобіля на СТО, бампер передній зняти/встановити, моторний відсік арматура. Підтверджень того, що між вартістю ремонту та сумою спричиненої шкоди позивачу слід поставити знак рівняння, суду також не предствлено. При цьому в акті зазначена загальна сума з ПДВ - 1497,73 (а.с.7)

Згідно квитанції №56/58 від 24 липня 2013 року позивачем на рахунок СТО ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» було сплачено 1 497,73 грн. із зазначенням призначення платежу «оплата послуг по ремонту авто згідно акту виконаних робіт №ЗН-0011507 від 24.07.2013 (а.с.8)

Таким чином, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Надані сторонами рішення судів всіх інстанцій по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа ПрАТ «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальних збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, чітко вказали позивачу, що ОСОБА_4 повинен нести відповідальність за відшкодування матеріальної шкоди внаслідок вищезазначеної ДТП виключно в разі недостатності суми страхового відшкодування (а.с.86-91)

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1194 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 213-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальних збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.С. Кицюк