Справа № 466/2797/15 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/4868/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2015 року у справі за позовом Львівської міської ради до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Шевченківського районного відділу головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, за участю третіх осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_9, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування наказу, визнання приватизації квартири незаконною, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та переселення, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2015 року заяву представника Львівської міської ради ОСОБА_10 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру №7 у будинку №11 на вул. І. Миколайчука у м. Львові та квартиру №36 у будинку №11 на вул. І.Миколайчука у м. Львові. Заборонено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належних їм на праві власності квартир під №7 та під №36 у будинку №11 на вул. І.Миколайчука у м. Львові третім особам. Заборонено Реєстраційній службі Львівського міського управління юстиції вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартир під №7 та під №36 у будинку №11 на вул. І.Миколайчука у м. Львові.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу з даного питання. Вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки ґрунтується на неповно зясованих обставинах справи, без належної перевірки доказів. Зазначає, що про оскаржувану ухвалу апелянта ніхто не повідомляв та така їй не направлялась. Крім цього, зазначає, що суддею Зимою І.Є. вже виносилась ухвала від 09.09.14 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири №7 та №36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові та згідно заяви апелянта арешт на квартиру №7 по ухвалі від 09.09.2014 року було знято, однак у відповідності до ухвал від 09.09.2014 року та 25.05.2015 року арешт на квартиру №36 на вул. І.Миколайчука у м. Львові є накладений двічі. Також, зазначає, що співвласниками квартир № 7 та №37 є неповнолітні діти ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, що само по собі робить неможливим будь-яке відчуження нерухомості. Крім цього, накладення арешту на власність неповнолітніх є незаконним.

В судове засідання окрім представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, причин неявки не повідомили. Однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси відповідача ОСОБА_2 захищала її представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вжиття згаданих заходів забезпечення позову обґрунтував тим, що невжиття таких може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.1-3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, Львівською міською радою заявлено позов (вимоги за яким станом на час розгляду заяви про забезпечення позову не змінювались) до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Шевченківського районного відділу головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, за участю третіх осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_9, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання приватизації квартири №36 на вул. І.Миколайчука у м. Львові незаконною; визнання протиправними та скасування Наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 20.06.2013 року №178-Ж-Ш; скасування Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, видане 20.06.2013 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради; визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4948014 від 13.08.2013 року стосовно державної реєстрації права власності ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на квартиру №36 в будинку №11 на вул. Миколайчука в м. Львові; виселення з квартири №36 на вул. Миколайчука, 11 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_13; вселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_13 у квартиру №7 в будинку №11 на вул. Миколайчука в м. Львові; зняття з реєстрації ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_13 за адресою м. Львів, вул. Миколайчука, 11АДРЕСА_2; зареєструвати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_3.

Як вбачається із змісту позовної заяви, за такою позивач, вважаючи незаконною приватизацію квартири №36 на вул. Миколайчука, 11 в м.Львові, фактично просить припинити право власності відповідачів фізичних осіб на таку, а також виселити їх із квартири, знявши з реєстрації у такій та вселити їх у інше жиле приміщення, а саме кв. 7 на вул. Миколайчука, 11 в м.Львові, зареєструвавши там.

Зважаючи на вказане позов фактично в цілому стосується квартири № 36 на вул. Миколайчука, 11 в м.Львові, однак жодних вимог, що стосується квартири №7 на вул. Миколайчука, 11 в м.Львові, в тому числі і майнових, забезпечення позову із якими можливе у спосіб про який вказано у заяві позивача про забезпечення позову та які були вжиті судом, у позовній заяві немає. Так, заходи, про вжиття яких стосовно квартири №7 на вул. Миколайчука, 11 в м.Львові просить позивач не забезпечуватимуть позов у частині вимог, що стосується даної квартири, а навпаки порушуватимуть права та інтереси власників квартири, про які у спорі не йдеться.

Зважаючи на вказане вжиття заходів забезпечення позову стосовно цієї квартири слід вважати безпідставним та таким, що суперечить наведеним вище вимогам процесуального закону та їх розясненням.

Крім цього, слід вважати безпідставним і вжиття згаданих заходів забезпечення позову щодо неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, оскільки такі не взмозі самостійно здійснювати дії, про заборону вчиняти які постановлена ухвала.

Зважаючи на вказане ухвала у вказаній частині підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у цій частині.

Вказаним слід визнати частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги та частково задовольнити таку.

Що стосується доводів скарги про накладення подвійного арешту на квартиру №36 на вул. Миколайчука, 11 в м.Львові, оскільки щодо такої вже вжиті заходи забезпечення позов у цій же справі за позовом ОСОБА_9, що був обєднаний із позовом Львівської міської ради, то такі не слід вважати обґрунтованими, оскільки заходи забезпечення вживаються щодо конкретного позову, а не справи в цілому, тому вжиття тих же заходів забезпечення може вживатись і для забезпечення даного позову Львівської міської ради та іншого ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2015 року в частині вжиття заходів забезпечення позову щодо квартири № 7 в будинку № 11 на вул. І.Миколайчука в м.Львові та в частині вжиття заходів забезпечення позову щодо неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 скасувати та постановити у цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Львівської міської ради про забезпечення позову відмовити.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

ОСОБА_14