АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9706/15 Справа № 216/2740/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ходаківський М. П. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

при секретарі: Безрукавому Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України у супроводі матері ОСОБА_3 до Російської Федерації - міста Ростов-на-Дону без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на період з 25.10.2015 року по 25.01.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди батька, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Як правильно встановлено судом, сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2010 року шлюбу між сторонами проживає з матір'ю, але у добровільному порядку відповідач дозвіл на виїзд дитини за кордон не надає, тому позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України у її супроводі до Російської Федерації, а саме, до міста Ростов-на-Дону, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на період з 23.10.2015 року по 23.10.2016 року з посиланням на те, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та станом здоров'я, але у наданні відповідного дозволу, необхідного виїзду дитини за кордон, відмовляє без будь-якої вагомої причини.

Сттаттею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

На підставі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» № 57 від 27.01.1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку (п. 3). Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4).

Таким чином, чинним законодавством не встановлені обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлюється певний порядок виїзду за кордон за згодою батьків або за наявності рішення суду при відсутності згоди одного з батьків.

За таких обставин, дійшовши правильно висновку про безпідставність відмови відповідача у виїзді дитини за кордон, суд обґрунтовано на підставі ст. ст. 141, 155 СК України надав дозвіл на тимчасовий виїзд дитини сторін у супроводі матері до Російської Федерації - міста Ростов-на-Дону без згоди та супроводу батька на період з 25.10.2015 року по 25.01.2016 року, з урахуванням положень ст. 5 Федерального Закону Російської Федерації «Про правове положення іноземних громадян в Російській Федерації», за якою строк тимчасового перебування в РФ іноземного громадянина, що прибув в порядку, що не потребує отримання візи, не може перевищувати 90 діб сумарно протягом кожного періоду в 180 діб, і такий строк відповідатиме інтересам дитини та правам батька на спілкування з нею.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про незаконність рішення суду не ґрунтуються на матеріалах справи і вищеназваних нормах закону, фактично зводяться до їх одностороннього тлумачення лише на свою користь та до повторного обґрунтування заявлених ним заперечень на позов, яким суд дав належну оцінку у сукупності з наданими сторонами і дослідженими в судовому засіданні доказами за своїм внутрішнім переконанням відповідно до ст. 212 ЦПК України, правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, при цьому посилання скаржника на відмову в задоволенні таких же позовних вимог ОСОБА_3 за рішенням суду раніше не можуть бути прийняти до уваги, оскільки рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини за відсутності посилання в позові на часові проміжки перебування дитини в державі прямування дитини і доказів звернення позивачки до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки за межі України, який такого дозволу не надав та чинить у цьому перешкоди,а сама по собі наявність судового рішення про зобов'язання ОСОБА_3 надавати батьку певний час для спілкування з дитиною не може бути перешкодою для виїзду за кордон дитини сторін і підставою для відмови в задоволенні цього позову. Інших законних підстав для відмови надати дозвіл на виїзд доньки за межі України ОСОБА_2 не наведено і в судовому засіданні не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: