22-ц/775/459/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Кулик С.В.
Категорія 27 Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про стягнення суми безпідставно отриманих коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Зазначав, що відповідач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з його донькою, у 2009 році запропонував за 25000 доларів США купити у нього власний будинок за адресою: м.Маріуполь, вул.Очакова №82, на що він погодився та зобовязався виплачувати цю суму частками, а останній пообіцяв зареєструвати його з дружиною, а після повного розрахунку нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу. Попередній письмовий договір не укладався, оскільки він довіряв відповідачеві, як члену своєї родини, з квітня 2009 року став проживати в будинку разом з дружиною, продав земельну ділянку з дачним будиночком, гараж в кооперативі та квартиру АДРЕСА_1 і в період 2009-2012 років передавав через касира відповідача, - ОСОБА_6 24100 доларів США у рахунок виконання зобов»язань. Остання засвідчила факт передачі зазначеної суми розписками, у грудні 2011 року відповідач зареєстрував в будинку тещу ОСОБА_5 та передав домову книжку з документами на будинок. Але оскільки, у лютому 2013 року між донькою і зятем погіршились сімейні стосунки і відповідач відмовився нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу або повернути 24100 доларів США, просив стягнути з останнього 609007 грн., що за курсом станом на 10.02.2015 року складає 24100 доларів США, як безпідставно набуті.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду та надіслали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутність.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_7, які просили скаргу задовольнити, представника відповідача ОСОБА_8, яка просила відмовити у задоволенні скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін виходячи з наступного.

У відповідності із положеннями ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову за недоведеністю, суд першої інстанції повно, всебічно і об»єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, правильно встановив правовідносини, що виникли між ними та закон який їх регулює і дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження існування з відповідачем домовленості про укладення договору купівлі продажу спірного будинку, а також факту передачі останньому 24100 доларів США у рахунок сплати грошей за купівлю цього будинку.

Не погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до положень ч.1 статті 1212 ЦК України, особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

Частиною третьою статті 1212 ЦК України визначено, що положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч.1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державної реєстрації.

Як встановлено судом, вбачається зі справи та не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_4 з 1998 року є власником будинку №82 по вул. Очакова в м. Маріуполі, що підтверджується витягом із державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В цьому будинку з 17 грудня 2011 року зареєстрована постійно ОСОБА_5 (а.с.6, 118-127, 144-145 т.1).

Відповідно до виписки із державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_4 зареєстрований, як фізична особа - підприємець за основним видом економічної діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Є платником єдиного внеску. (а.с.57 т.1, а.с.139-141т.2)

З 03.08.2001 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, донькою позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_5 (а.с.5 т.1)

В період з 09.03.2004 року до 07.12.2012 року позивач ОСОБА_3 працював замісником директора ОСОБА_4 по АХУ ТОВ «Наталі». Звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. (а.с.146 т.1)

За трудовим договором від 01.04.2010 року у фізичної особи ОСОБА_4 працювала економістом ОСОБА_6

Відповідно до посадової інструкції економіста, затвердженою ОСОБА_4, вона виконує роботу щодо здійснення економічної діяльності підприємця, а також виконує функції касира: здійснює приймання і відпускання переданих йому грошових цінностей, бере участь в інвентаризації каси, готує вихідні данні для складання проектів господарсько-фінансової та комерційної діяльності підприємця, виконує розрахунки з необхідних матеріальних, фінансових витрат, здійснює економічний аналіз господарської діяльності підприємця, оформлює матеріали для укладання договорів, стежить за їх виконанням, тощо. (а.с.59-63 т.1)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 на підтвердження факту передачі через касира ОСОБА_6 відповідачеві 24100 доларів США на виконання усної домовленості щодо купівлі у останнього власного будинку посилався на довірливі, родинні стосунки з відповідачем, наявність у нього коштів від продажу нерухомості, вселення в спірний будинок, реєстрацію в ньому дружини ОСОБА_5 та письмові розписки: від 09.08.2010 року про передачу 53856 грн., що дорівнює 6800 доларів США; від 16.04.2010 року про передачу 42030 грн., що дорівнює 5300 доларів США; від 27.02.2012 року про передачу 12000 доларів США. (а.с.7-8 т.1 )

Представник відповідача під час розгляду справи заперечував як наявність між сторонами домовленості щодо купівлі-продажу спірного будинку, так і факт отримання від позивача 24100 доларів США за продаж будинку.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач без достатньої правової підстави, за недійсним правочином купівлі-продажу набув 24100 доларів США і зобов»язаний їх повернути позивачеві, останнім не надано як суду першої інстанції, так і апеляційному суду.

Позивач не заперечував, що касира ОСОБА_6, яка підтвердила отримання від нього в період 2010-2012 років грошових коштів, він не повідомляв про те, що у відповідача купив будинок і буде розраховуватись з ним через касу товариства. Припускав що це повинен був зробити сам відповідач.

Не заперечував також, що в товаристві існував порядок отримання із каси і повернення через касира грошових коштів, яким користувався і він.

Свідок ОСОБА_6 цей факт підтвердила і стверджувала, що з приводу продажу відповідачем будинку їй нічого невідомо, що позивачем повертались у касу грошові кошти, які належали товариству і які передавались йому товариством у борг по різним причинам. Пояснення свідка підтверджується також наданими суду копіями касової книги, а тому сумніву в правдивості не викликають. (а.с. 75-117 т.1)

За висновком судово-почеркознавчої експертизи не можливо визначити на розписці від 27.02.2012 року від імені ОСОБА_3 за ознаками почерку факт дописки рукописного тексту «за покупку дома по ул. Очакова в г. Мариуполе», однак дослідженням встановлено, що спірні рукописні записи виконані приладами з наконечниками кулькового типу різними барвниками. Належність рукописного тексту позивачеві, останнім не заперечується, а тому стверджувати про те, що цей текст був виконаний під час передачі грошових коштів і ОСОБА_6 не могла не знати про купівлю-продаж будинку, не можна . (а.с.42-44 т.2)

При розгляді справи в апеляційному суді позивач не зміг пояснити що ж заважало йому розрахуватись з відповідачем за продаж будинку у сімейному колі, або перерахувати кошти на особистий рахунок останнього, чи передати грошові кошти через доньку ОСОБА_10, з якими він на той час перебував у нормальних стосунках, на їх прохання допомагав виховувати онуків і в цих цілях переселився з дружиною у спірний будинок. Не зміг пояснити також причину не укладання попереднього договору купівлі продажу з визначенням всіх домовленостей, чи досягнення зобов»язань у інший спосіб в письмовій формі.

Посилання позивача на те, що суд безпідставно відмовив йому у допиту свідка ОСОБА_11, а також витребуванні зошиту, в якому свідком фіксувались отримання грошей та звіти про їх витрачення, є неспроможними, не стосуються предмету спору, оскільки позивач не заперечував, що цьому свідку невідомі обставини щодо проведення розрахунків, пов»язаних із купівлею у відповідача будинку.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуального закону, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні справи правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосований закон , що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам.

Приведені в апеляційній скарзі докази зазначених висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, припущень та незгоди з висновками суду.

Відповідно до положень ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні належних у справі доказів в їх сукупності.

Результати оцінки доказів судом першої інстанції відображені в оскаржуваному рішенні, в якому наведені мотиви їх неприйняття, а тому підстав для їх переоцінки та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді