"04" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.
при секретарі Локоткова І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, трьох відсотків річних, пені та відшкодування моральної шкоди,-
Ним було внесено за вказаним договором банківського вкладу кошти у розмірі 1100 дол. США, які розміщувалися на вкладному рахунку № 2630.3.207176.004 на строк з 24.12.2014 року по 24.06.2015 р.
Він 02.06.2015 року за вхідним № 646 на ім'я начальника відділення № 25 філії «Центральне РУ Банку АТ «Банк Фінанси та Кредит» та 03.06.2015 року за вхідним № 2425-Г на ім'я голови правління банку подавав заяви про повернення належним сум готівкою в день закінчення строкового вкладу. На вказані заяви в установлений Законом України «Про звернення громадян» строк відповіді відповідачами не надано.
24.06.2015 року він прийшов до офісу відділення банку за місцем укладення договору та наполягав на поверненні вкладу з відсотками готівкою у повному обсязі у зв'язку із закінченням строку дії договору, при цьому також 24.06.2015 року за вх. № 673 подавав відповідну заяву на ім'я начальника відділення. Проте у виплаті коштів йому було відмовлено з причин наявності у відповідача документів про заборону повертати депозити вкладникам, при цьому такі документи на його вимогу працівниками відділення надані не були з посиланням на банківську таємницю та для внутрішнього користування. Також відповідачем було проігноровано подану ним заяву від 24.06.2015 року за вх. № 5086-Г.
Незаконними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода. Він є інвалідом 3 групи і неотримання коштів за вкладом позбавляє його права на лікування та оздоровлення за медичними рекомендаціями, що призводить до ушкодження здоров'я.
В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та обставини, викладені у позові, додатково пояснив, що до відповідача також звертався із заявою від 20.07.2015 року за вх. № 6775-Г про повернення вкладів, відсотків та неустойки, на яку відповідь не отримав, кошти йому по даний час не виплачені, до Фонду гарантування вкладів за виплатою гарантованої суми вкладу він не звертався.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки представника не повідомлено, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та відповідно до положень ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до умов зазначеного договору, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2030.3.207176.004 у сумі 1100,00 дол. США на строк з 24.12.2014 року по 24.06.2015 року з нарахуванням та виплатою клієнту процентів за користування коштами вкладу протягом вказаного строку за ставкою 11,50 % річних.
Про внесення позивачем коштів за договором вкладу у розмірі 1100 дол. США свідчить квитанція № 19 від 24.12.2014 року (а.с. 31).
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ст. 1058 ЦК України).
Відповідно п. 4.1 договору банківського вкладу, після закінчення строку, визначеного п. 1.1. цього договору (24 червня 2015 року), або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим договором, кошти з депозитного рахунку № 2630.3.207176.004 повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. Клієнт зобов'язаний надати банку зазначену письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку вкладу, визначеного п. 1.1. цього договору. Вказану письмову вимогу клієнт зобов'язаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий - повертається клієнту з відміткою банку про отримання письмової вимоги.
У випадку, коли клієнт надав банку зазначену письмову вимогу про отримання суми вкладу шляхом видачі готівки, але не вимагає отримання вкладу після закінчення строку розміщення вкладу, визначеного п. 1.1 цього договору, або останнього з строків, на який продовжено розміщення вкладу, цей договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів на суму вкладу на вимогу після закінчення вказаного строку за період подальшого знаходження коштів у користуванні банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу із розрахунку 0,0001 % річних. Для цього клієнт підписанням цього договору уповноважує банк: відкрити клієнту виключно для обліку коштів вкладу на вимогу рахунок № 2620.6.207176.004, та не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку вкладу, визначеного п. 1.1 цього договору, або останнього з строків, на який продовжено розміщення вкладу, перерахувати суму вкладу з депозитного рахунку № 2630.3.207176.004 та суму нарахованих на вклад, але не виплачених процентів з рахунку № 2638.1.207176.004 на рахунок для обліку коштів вкладу на вимогу № 2620.6.207176.004 та після зазначеного перерахування закрити депозитний рахунок № 2630.3.207176.004 та рахунок № 2638.1.207176.004. Розмір вкладу на вимогу складається із суми вкладу та суми процентів, нарахованих на вклад, але не виплачених клієнту.
З пояснень позивача, що підтверджується матеріалами справи, позивач 16.04.2015 року за вх. № 137-Г, тобто в період дії вищевказаного договору банківського вкладу, подавав відповідачу заяву з проханням сплатити відсотки за вкладами, 3 % річних, суму інфляційних збитків та неустойку (а.с. 35).
Також ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявами від 02.06.2015 р. за вх. № 646 (а.с. 32), від 03.06.2015 р. вх. № 2425 Г (а.с. 33), від 24.06.2015 р за вх. 673 (а.с. 33 зв.), від 24.06.2015 р. за вх. № 5086-Г (а.с. 34) з повідомленнями про закінчення строку дії договору вкладу 24.06.2015 року, відмову від пролонгації дії договору та проханням виплати суми вкладу з нарахованими відсотками по закінченні строку дії договору готівкою у валюті вкладу (доларах США).
В подальшому позивач звертався до відповідача із заявою від 20.07.2015 року за вх. № 6775-Г з проханням видати вклад готівкою через касу банку, нараховані відсотки, 3 % річних, суму інфляційних збитків та неустойку (а.с. 35 зв.).
Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.
Відповідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належним чином невиконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню вкладу.
Так, строк закінчення дії договору банківського вкладу сторонами визначено 24.06.2015 року. У цей же день позивачем подавалися заяви про отримання вкладу готівкою.
Як зазначено вище, згідно виписки по рахунку, відповідачем кошти були перераховані 24.06.2015 року на поточний рахунок позивача у зв'язку із закінченням строку депозиту.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-140 цс/13 від 25.12.2013 зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.
При цьому, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що він не мав можливості зняти перераховані йому кошти з рахунку та використовувати їх на власний розсуд.
Оскільки судом не встановлено обставин щодо неналежного виконання відповідачем умов договору банківського вкладу стосовно повернення вкладних коштів, безпідставними є здійснені позивачем нарахування пені, процентів за користування вкладом тощо.
Крім того, на підставі постанови Національного банку України від 17.09.2015 №612 прийнято рішення №171 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком на 3 місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015 (включно).
Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.
За умови коли позивач не здійснив розпорядження перерахованими йому на поточний рахунок коштами шляхом їх зняття, вчинення таких дій на теперішній час є неможливим з урахування триваючої в банку тимчасової адміністрації, однак це не позбавляє позивача права звернутись для вирішення цього питання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до якого позивач не звертався, що і підтвердив в судовому засіданні.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Отже, з урахуванням заявлених вимог про визнання дій відповідача протиправними, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушених цивільних прав, оскільки вказаний відповідач не являється органом державної влади або органом місцевого самоврядування, дії або бездіяльність яких може бути визнана протиправною, згідно положень ст. 16 ЦК України.
Спір, який виник між сторонами ґрунтується на договорі банківського вкладу.
Суд також приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог про зобов'язання відповідача надати відповіді на подані позивачем заяви, оскільки такий спосіб захисту права не є вірним та у конкретній ситуації фактично не призводить до захисту права.
Відсутність відповідей на заяви позивача ураховується при оцінці обставин справи, однак у даній ситуації не призводить до наслідків, що є підставами для задоволення позову. При цьому, відповідач не брав будь-яких зобов'язань згідно умов укладеного договору банківського вкладу щодо листування із вкладником.
Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди на загальну суму 10 000 грн., в обґрунтування чого суду надано довідку МСЕК про встановлення позивачу 3 групи інвалідності та довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як роз'яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
З огляду на зазначене, суд також не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер, умовами укладеного договору банківського вкладу не передбачено відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач не надав суду будь-яких доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань діями співробітників відповідача.
Заявлена вимога у частині встановлення контролю за виконанням рішення суду має похідний характер, до того ж нормами цивільного процесуального закону, на відміну від положень КАС України, не передбачено можливості встановлення рішенням суду контролю за його виконанням, оскільки такий контроль може встановлюватись лише щодо суб'єктів владних повноважень у межах здійснення адміністративного судочинства.
За викладених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, у зв'язку з чим розподіл судових витрат судом не проводиться.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 530, 629, 1058, 1060 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 4, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, трьох відсотків річних, пені та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя