Дата документу 13.02.2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі - Левандовській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на автомобіль, витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля BMW520і, державний номер НОМЕР_1, укладений 22 березня 2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 дійсним; визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та витребувати його у відповідача ОСОБА_2, а також просить стягнути з відповідача судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 22 березня 2013 року він придбав автомобіль BMW520і, державний номер НОМЕР_1, 2002 року випуску, у відповідача ОСОБА_2, про що в якості укладення між ними договору купівлі-продажу продавцем була власноруч написана розписка про отримання коштів в сумі 5000 доларів США. Також між ними була досягнута домовленість, про те що через декілька місяців вони здійснять перереєстрацію автомобіля та в зв'язку з підприємницькою діяльністю відповідача він погодився, що автомобіль залишиться у користуванні відповідача. Однак відповідач ОСОБА_2 у визначений термін автомобіль йому не повернув та уникає перереєстрації автомобіля. За вказаних обставин він вимушений звернутись до суду з метою захисту свого порушеного майнового права на автомобіль, що був придбаний у відповідача ОСОБА_2 Уточнив позовні вимоги, зазначивши, що 18 листопада 2014 року спірний автомобіль було переєстровано на відповідача ОСОБА_3 з присвоєнням нового державного номеру НОМЕР_2, в зв'язку з чим просить скасувати право власності відповідача ОСОБА_3 на спірний автомобіль, а також витребувати його у відповідача ОСОБА_3

В останнє судове засідання представник позивача - ОСОБА_4 не з'явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 також в останнє судове засідання не з'явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, згідно яких зазначив, що розписка, якою обґрунтовує позивач свій позов складена ОСОБА_2 з метою скрити договір позики та забезпечити в подальшому його виконання. В дійсності ОСОБА_2 брав в борг у позивача грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США. Крім того, не додержані вимоги щодо форми правочину та порядку його реєстрації. Також зазначив, що в листопаді 2014 року ОСОБА_2 реалізував спірний автомобіль з додержанням вимог, передбачених чинним законодавством, що відповідає його волевиявленню.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, від неї надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в письмових заперечень, згідно яких вона придбала у ОСОБА_2 автомобіль у відповідності до вимог чинного законодавства та є добросовісним набувачем спірного майна.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, оцінивши зібрані у справі докази, вважає необхідним відмовити в задоволенні позову за наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно довідки Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізької області № 41/10118 від 13 жовтня 2014 року автомобіль BMW520і, державний номер НОМЕР_1, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_3, зареєстровано за ОСОБА_2 /а.с.7/.

11 серпня 2012 року відповідач ОСОБА_2 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрована в реєстрі № 3006, якою уповноважив ОСОБА_6, ОСОБА_1 керувати та розпоряджатися автомобілем легковим марки BMW520і, випуску 2002 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1, що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого Мелітопольським ВРЕР УМВС України в Запорізькій області від 21 травня 2008 року, з правом продати, обміняти, здати в оренду, заставити, застрахувати означений автомобіль /а.с.5/.

Також, відповідно до розписки від 22 березня 2013 року відповідач ОСОБА_2 продав свій атомобіль BMW520і, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1, техпаспорт НОМЕР_5, чорного кольору позивачу ОСОБА_1 за 5000 (п'ять тисяч) доларів США. Грошові кошти в присутності понятих ОСОБА_2 отримав в повному обсязі, претензій не має /а.с.6/.

З даного приводу в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 показали, що раніше між вказаними особами виникали боргові зобов'язання. В 2013 році вони були присутні під час написання розписки та передачі грошових коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однак на предмет чого складалась розписка змістовно пояснити не змогли, припускали, що між ними був укладений договір купівлі-продажу автомобіля.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 пояснив, що він був присутній під час написання розписки між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 Йому відомо, що кошти в розмірі 5 000 доларів США ОСОБА_2 брав у борг, а такого змісту розписку він написав для того, щоб забезпечити виконання зобов'язання по поверненню боргу.

З показань допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що сторони мали на меті інший правочин ніж договір купівлі-продажу, а саме договір позики. А написання розписки відповідачем ОСОБА_2 такого змісту, мало на меті забезпечення виконання зобов'язання позичальником.

Судом також встановлено, що 18 листопада 2014 року спірний автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_3 на підставі Довідки рахунку серія ВІА № 810763 від 18 листопада 2014 року, видана ПП «Фарт 1», з присвоєнням державного номеру НОМЕР_2 /а.с.40/.

Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством.

Статтями 316, 317, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Згідно ст.34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засобі усіх типів, у т.ч. автомобілі. Державна реєстрація та облік автомобілів здійснюються підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр.

Статтею 210 ЦК України визначено, що правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації, а за змістом ч.4 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації.

Наведені норми права свідчать про те, що будь-яка фізична чи юридична особа стає власником транспортного засобу з моменту реєстрації його на своє ім'я в підрозділі ДАІ.

Пунктом 1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі-Порядок) в редакції від 23.12.2009 р., яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та мала назву: «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», визначено, що цими Правилами встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - транспортні засоби) та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Пунктом 2 даного Порядку встановлено, що він є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права цих власників у межах наданих їм повноважень.

Пунктом 8 Правил установлено, що перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Згідно з пунктом 41 Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу.

Пунктом 43 Порядку, якщо транспортні засоби знімаються з обліку у зв'язку з їх відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка: «Транспортний засіб знято з обліку для реалізації в межах України», номерні знаки здаються, а видаються номерні знаки «Транзит».

Доказів щодо зняття з обліку спірного автомобіля для подальшого його відчуження сторонами не надано.

Відповідно до пункту 8 Порядку документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами чітко визначеними в п. 8 зазначених Правил. Ні доручення ні розписка не є документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів.

Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що в разі, якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про визнання його недійсним.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на автомобіль та як наслідок у скасуванні права власності та витребуванні майна із чужого незаконного володіння, і тому вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 208, 210, 316, 317, 328 ЦК України, Законом України «Про дорожній рух», Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, постановою Пленум Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9, ст.ст. 10, 11, 60, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на автомобіль, витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко