Справа № 303/120/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Кожух О.А.,

суддів - Леска В.В., Готри Т.Ю.,

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 березня 2015 року по справі за позовом ПАТ "ВіЕс Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ПАТ „ВіЕсБанк" (далі по тексту - Банк) звернулося до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 24.07.2008 між ВАТ „Електрон Банк", правонаступником якого являється ПАТ „ВіЕсБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KF51028, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 100000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% з кінцевим терміном повернення 21.07.2023. В забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним договором 24.07.2008 між ВАТ „Електрон Банк" та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 118.9 кв.м., житлова площа 43,7 кв.м., та належні до нього господарські споруди, розташовані в АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.04.2010 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №KF51028 від 24.07.2008 в сумі 855912,46 грн., проте станом на 30.12.2014 рішення суду не виконане. Банком визначена заборгованість ОСОБА_1 станом на 31.07.2014, яка склала 233678,67 доларів США (3684775,19 грн.). Банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів з цього будинку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19.03.2015 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KF51028 від 24.07.2008 в розмірі 233678,67 доларів США (3684775,19 грн.) звернуто стягнення на предмет іпотеки. В решті позовних вимог відмовлено. Відповідно до статті 217 ЦПК України надано відстрочку у виконанні цього судового рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії мораторію, встановленого Законом України „Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідачем ОСОБА_1 на таке рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовити.

Позивач рішення суду не оскаржував.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 104-108). Зважаючи на те, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в цих межах, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Судом встановлено, що 24.07.2008 між ВАТ „Електрон банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KF51028, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 100000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% з кінцевим терміном повернення 21.07.2023 (а.с.8-10).

В забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним договором 24.07.2008 між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 118.9 кв.м., житлова площа 43,7 кв.м., та належні до нього господарські споруди, розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

ПАТ «ВіЕсБанк» є правонаступником ПАТ „Фольксбанк", який, в свою чергу, є правонаступником ВАТ «Електрон Банк» (а.с.23-24)

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.04.2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ „Фольксбанк" заборгованість за кредитним договором №KF51028 від 24.07.2008 в сумі 855912,46 грн. (а.с.7).

Своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 не виконував належним чином, рішення суду від 13.04.2010 - не виконано. Станом на 31.07.2014, згідно розрахунку Банку, заборгованість ОСОБА_1 склала 233678,67 доларів США (3684775 грн.) (а.с.5).

ОСОБА_1 направлялась вимоги про погашення заборгованості та виселення, а іншим відповідачам - направлялись вимоги про виселення з будинку (а.с.18-22, 26).

Задовольняючи позовні вимоги Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання зобов'язань за кредитним договором є підставою для задоволення вимог позивача за рахунок предмета іпотеки, одночасно зазначивши, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі Закон № 1304-VII), що набрав чинності 7 червня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

За змістом ст.ст. 11, 509, 526, 611, 614, 623, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, цивільно-правові зобов'язання виникають з договорів і повинні виконуватися належним чином; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; особа відповідальна за порушення зобов'язання, позичальник, який уклав і не виконує кредитний договір, повинен відшкодувати кредитору збитки в повному обсязі. Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, заставою (іпотекою) (ст. 572, 575 ЦК України).

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до умов Іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання (п.14 Іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису або шляхом позасудового врегулювання, згідно умов цього договору та вимог Закону України "Про іпотеку" (пункт 16 іпотечного договору).

Саме зазначеними нормами закону та положеннями Іпотечного договору керувався суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону № 1304-VII не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Кредит, отриманий ОСОБА_1 є споживчим та отриманий в іноземній валюті; площа будинку, який є предметом іпотеки, менше 250 кв.м. Будинок є постійним місцем проживання відповідачів та є єдиним нерухомим майном, що перебуває у власності відповідачів. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.04.2015, ОСОБА_1 не має у власності іншого нерухомого житлового майна, крім житлового будинку загальною площею 118.9 кв.м., житлова площа 43,7 кв.м., та належні до нього господарські споруди, розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.95, 98 (зворот)). Даних про наявність іншого житла у інших відповідачів, місце проживання яких зареєстровано у будинку, що є предметом іпотеки, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не міститься. Даних про те, що ОСОБА_1 є суб'єктом Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", матеріали справи не містять.

Таким чином, на час дії Закону № 1304-VII предмет іпотеки - житловий будинок та належні до нього господарські споруди, розташовані в АДРЕСА_1, не може бути примусово відчужений без згоди власника, оскільки відповідає усім сукупним вимогам вищевказаного Закону та підпадає під дію мораторію.

В той же час, виходячи з положень ст. 3 Закону № 1304-VII, цей Закон має тимчасовий характер та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону.

При цьому судова колегія, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує відповідні правові позиції, викладені в Пстановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 6-44цс15 та від 15.04.2015 у справі № 6-46цс15.

Зважаючи на викладене, судова колегії вважає, що судом першої інстанції правомірно ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з відстроченням його виконання на час дії Закону № 1304-VII. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни немає. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча Судді