Справа №303/2514/15-ц №2/303/1592/15
Номер стат. звіту - 26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
12 серпня 2015 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Гутій О.В., при секретарі Фозекош І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Представник позивача Михайлишин В.М. в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проте винесення заочного рішення не заперечив.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, за місцем реєстрації, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, а згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та те, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України суд, за згоди представника позивача, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.
Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, проте повторно подала заяву про відкладення або зупинення розгляду даної справи.
Оскільки представник відповідачів повторно подала заяву про відкладення розгляду справи, на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання не подала жодного доказу, а згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин не є перешкодою для розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Позивач свої зобов'язання виконав, проте відповідач - ОСОБА_2, своїх договірних зобов'язань не виконала, внаслідок чого заборгувала позивачу кошти в загальній сумі 7 254,46 доларів США, що еквівалентно 161 443,56 гривень (по курсу НБУ 1$=22,254387 гривень станом на 21.04.2015 року), з яких: 6 158,41 долар США, що еквівалентно 137 051,64 гривень - заборгованість по кредиту; 417,60 доларів США, що еквівалентно 9 293,43 гривень - заборгованість по відсотках. Пеня станом на 21.04.2015 року становить 678,45 доларів США, що еквівалентно 15 098,49 гривень (а.с. 8).
Позивач свої зобов'язання виконав, проте відповідач - ОСОБА_2, своїх договірних зобов'язань не виконала, внаслідок чого заборгувала позивачу кошти в загальній сумі 10 041,52 доларів США, що еквівалентно 223 467,87 гривень (по курсу НБУ 1$=22,254387 гривень станом на 21.04.2015 року), з яких: 8 524,84 доларів США, що еквівалентно 189 715,09 гривень - заборгованість по кредиту; 577,79 доларів США, що еквівалентно 12 858,36 гривень - заборгованість по відсотках. Пеня станом на 21.04.2015 року становить 938,89 доларів США, що еквівалентно 20 894,42 гривень (а.с. 9).
Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.
У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст. 589 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Також умовами іпотечного договору (п. 9) передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем-боржником та іпотекодавцями-майновими поручителями обов'язків, встановлених цим договором право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем-боржником основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору щодо погашення кредиту, а тому у позивача виникло право на звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки.
Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором підлягає до задоволення, оскільки дана вимога є обґрунтованою.
Що стосується позовних вимог в частині передання в управління ПАТ «ВіЕс Банк» - майна, що перебуває в іпотеці банку, надавши позивачу правомочності з володіння, користування і розпорядження спірним майном, тобто права власника, то такі є не обґрунтованими, безпідставними та не підлягають до задоволенню.
Стосовно позовних вимог щодо виселення відповідачів, то суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Оскільки в суду немає належних доказів отримання відповідачами письмової вимоги, то у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.
З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про те, що позов слід задоволити частково.
Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно понесені ним і документально підтверджені судові витрати - судовий збір у розмірі 3 654,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 40 Закону України «про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу України, суд, -
Позов задоволити частково.
В решті позову відмовити.
Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" судовий збір в розмірі 3 654,00 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через цей суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому ст.ст. 223, 233 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча О.В. Гутій