Справа №591/7423/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1745/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

при секретарі- Чуприна В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради про встановлення порядку користування житлом, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності та скасування державної реєстрації права власності на частку майна дружини,

в с т а н о в и л а :

07 жовтня 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом та в обґрунтування своїх вимог зазначила, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 вони не можуть дійти добровільної згоди щодо користування спірною квартирою, просила встановити між ними порядок користування квартирою АДРЕСА_1, житловою площею 36,1 кв.м., виділивши їй в користування житлову кімнату 4 площею 19, 6 кв.м, відповідачеві - кімнату 3 площею 16, 5 кв.м, усі підсобні приміщення - кухню 5 площею 11 кв.м, коридор 1 площею 22 кв.м, ванну 7 площею 5, 6 кв.м, туалет 6 площею 1, 6 кв.м, кладову 2 площею 3 кв.м, лоджію 1 площею 4 кв.м залишити в спільному користуванні, а також відкрити особовий рахунок на жиле приміщення спірної квартири у відповідності з правом власності на 1/2 частину, уклавши з нею договір на 1 кімнату 4 площею 19, 6 кв.м (т.1 а.с.3-4).

28 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом та посилаючись на те, що спірна квартира придбана та відремонтована ним за особисті кошти, просив здійснити поділ їх спільного майна з ОСОБА_5 шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру, право власності на кожну 1/2 частину якої зареєстроване окремо за кожним з подружжя у КП «Сумське МБТІ» за реєстраційним номером 30649231; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири, що зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 30649231 за ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу НОМЕР_1 від 6 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. за НОМЕР_2 (т.1 а.с.78-82).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_5 кімнату площею 19,6 кв.м, а ОСОБА_3 кімнату площею 16,5 кв.м. Коридор, кладову, кухню, ванну кімнату, туалет та лоджію - залишено у спільному користуванні. У задоволенні інших вимог ОСОБА_5 відмовлено за необґрунтованістю. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю вимог. Вирішено питання розподілу судових витрат (т.3 а.с.53-56).

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати ухваливши нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року було скасовано ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 березня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою і справу у цій частині було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 березня 2015 року були залишено без змін. ( т.3 а.с. 182-183)

При скасуванні ухвали апеляційного суду Сумської області від 25 березня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_5 про встановлення порядку користування спірною квартирою, суд касаційної інстанції вказав на необхідність перевірити, чи не буде відповідач ОСОБА_3 у разі зайняття ним кімната, житловою площею 16,5 кв.м., яка не відповідає його часті у праві власності на квартиру, обмежений у належному йому праві власності та праві користування квартирою, ураховуючи положення ч.3 ст. 358 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При новому апеляційному розгляду справи колегія суддів встановила, що частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та виділяючи їй у користування житлову кімнату площею 19,6 кв.м, а відповідачу ОСОБА_3 житлову кімнату площею 16,5 кв.м, суд першої інстанції, виходив з того, що такий порядок користування вказаною квартирою найбільш враховуватиме інтереси сторін, є близьким до ідеальних часток співвласників та не позбавляє кожного можливості належно користуватися своєю частиною квартири та не порушує майнових прав відповідача

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повні мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по ? часині кожному, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_2 ( т.1 а.с. 17-18, 14,15)

Відповідно до технічного паспорту на вищевказану квартиру вбачається, що вона складається з двох кімнат житловою площею 36, 1 кв.м, 1 кімната - площею19, 6 кв.м, 2 кімната - 16, 5 кв.м, кухня - 11 кв.м, коридор - 22 кв.м, ванна - 5, 6 кв.м, туалет - 1, 6 кв.м, кладова - 3 кв.м; обладнана заскленою лоджією - 4 кв.м., загальна площа квартири 83, 3 кв.м, квартира розташована на 4-му поверсі 10-ти поверхового будинку. (т.1 а.с.11-13, 17-18)

Як вірно встановлено судом першої інстанції співвласники спірної квартири - сторони у справі - не дійшли згоди про порядок користування спільним майном і тому позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом та просила виділити її у користування житлову кімнату площею 19, 6 кв.м, відповідачу виділити кімнату площею 16, 5 кв.м, а усі підсобні залишити в спільному користуванні. Тобто позивач просила виділити їй в користування майно, що не відповідає її частці у праві власності.

Відповідач ОСОБА_3 з таким порядком користування спірною квартирою не згоден, не визнавав право позивача ОСОБА_5 на частку у спірній квартирі та звернувся також до суду із зустрічними позовними вимогами про визнання за ним права власності на квартиру.

Згоди на інший порядок користування сторони не давали. Питання матеріальної компенсації за користування майном, що виходить за межі частки у власності сторони не порушували.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356, ч.ч.1, 2, 3 ст. 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 П роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Отже, із наведених вище норм випливає висновок, що співвласники можуть володіти і користуватися майном лише на умовах, встановлених за їх домовленістю. До таких умов відноситься право володіння та користування майном як в межах часток, так і за межами часток у праві власності.

Оскаржуваним рішенням позивачу ОСОБА_5 виділено у користування кімнату площею19,6 кв.м.., а відповідачу кімнату житловою площею- 16,5 кв.м.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині встановлення такого порядку користування квартирою є необґрунтованим, оскільки, виходячи з частки житлової площі, яка припадає на кожного в спірний квартирі, а саме: житлова площа - 36,1:2 = 18,05 кв. м., то надання в користування позивачу кімнату розміром 19,6 кв.м. погіршить права відповідача, оскільки такий порядок не відповідає вимогам законодавства та матиме місце відступ від розміру жилої площі, що припадає на їхні частки в зазначеній квартирі в сторону зменшення, тоді як позивач отримає у користування на 1,55 кв.м. жилої площі більше від жилої площі в квартирі, яка відповідає частці відповідача, що призведе до порушення його прав як співвласника щодо володіння та користування квартирою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визначення порядку користування жилим приміщенням, оскільки вимоги позивача ОСОБА_5 порушують право відповідача, як співвласника квартири на користування своїм майном.

Рішення в зазначеній частині ухвалено судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення цих позовних вимог, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 02 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення порядку користування спірною квартирою - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -