АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №500393314 від 18.07.2013 р., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року вказаний позов залишено без розгляду.

Не погодившись з таким вирішенням справи, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що за день до судового засідання представник позивача подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку зі станом його здоров'я. Залишаючи позовну заяву без розгляду внаслідок повторної неявки позивача в судове засідання судом було порушено його конституційні права на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду, в судові засідання 30.07.2015 р. та 24.09.2015 р. не з'явився, заяви про розгляд справи в його відсутності не надав.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання, призначене на 30.07.2015 р. 10.30 год., позивач не з'явився, а тому справу було відкладено на 24.09.2015 р. 13.30 год.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про вручення позивачу судової повістки та належне його повідомлення про судове засідання, призначене на 30.07.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, судову повістку на 30.07.2015 р. 10.30 год. було надіслано за адресою представника позивача, а саме: АДРЕСА_1, яка повернулась до суду без вручення (а.с. 42, 50).

Разом з тим, в позовній заяві адресою для листування позивачем визначено адресу його представника, а саме: АДРЕСА_2, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Повернення судових повісток суду без вручення за закінченням встановленого строку зберігання не є доказом про належне повідомлення особи про час та місце розгляду справи.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав вважати, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився у судове засідання.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін − одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, не можна вважати, що суд першої інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74−76 ЦПК України, чим також порушено і вимоги ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/14658/2015 Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М