АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/3643/15 Головуючий 1-ої інстанції - Зінченко Ю.Є.
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Хорошевського О.М., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який у ході розгляду справи уточнював, остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 46263,68 грн. різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою 45263, 68 грн. та 1000 грн. франшизи, а також стягнути з СП з ДВ «Гарантія» страхове відшкодування у розмірі 49000 грн., вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.05.2012 року у м. Харкові по вул. Танкопія сталося ДТП за участю двох транспортних засобів, «Ніссан Алмера» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «Тойота Авенсіс» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.04.2012 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні ДТП за ст. 124 КпАП. В результаті ДТП позивачу був нанесений матеріальний збиток, а саме пошкоджено його транспортний засіб «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_2. Згідно проведеної судової авто-товарознавчої експертизи № 6461 від 23.10.2013 р., вартість матеріальної шкоди, нанесеної власнику ТЗ ОСОБА_3 внаслідок ДТП від 30.05.2012 року складає 94263,26 грн.

Цивільно-правові відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була забезпечена полісом №АВ/0387832, виданим СтзДВ «Гарантія». Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза 1000 грн..

25.12.2014 року СтзДВ "Гарантія" виконала в повному обсязі свої зобов'язання перед позивачем ОСОБА_3, сплатила страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн., без урахування франшизи, на підставі чого залишилися невідшкодованими франшиза - 1000,00 грн. і різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 45263,68 грн., а всього: 46263,68 грн. у зв'язку з чим позивач просив задовольнити позов про стягнення на його користь вказаної суми з ОСОБА_3,

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2015 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди і витрат на правову допомогу та в частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування з СТ з ДВ «Гарантія» закрито.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 46263,68 грн. та вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, поданої в особі його представника ОСОБА_2, порушується питання про скасування рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає вказаним вимогам.

Розглядом справи встановлено, що 30 травня 2012 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, «Ніссан Алмера» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «Тойота енсіс» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була забезпечена полісом № АВ/0387832, виданим СтзДВ "Гарантія". Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну лайну за договором ОСЦПВВНТЗ (полісом) № АВ/0387832 становить 50000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. 25 грудня 2014 року СтзДВ "Гарантія" виконала в повному обсязі свої зобов'язання перед позивачем, сплатила страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн., без урахування франшизи, на підставі чого залишилися невідшкодованими франшиза в розмірі 1000,00 грн. і різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 45263,68 грн., а всього: 46263,68 грн.,

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 2563 від 28.05.2014 року, питання: «Чи можна з технічної точки зору письмові пояснення водія ОСОБА_3, надані працівниками ДАІ?», - експертом не вирішувалося, оскільки в поясненнях водія ОСОБА_3, окрім того, що керований автомобіль перетинав перехрестя на зелений сигнал світлофора, відсутні будь-які параметри, що характеризують механізм дорожньо-транспортної пригоди (швидкість руху обох автомобілів, відстань, долав автомобіль Ніссан з моменту зміни напрямку руху до моменту зіткнення, на якій відстані від місця зіткнення знаходився автомобіль Тойота в момент зміни напрямку руху автомобіля Ніссан). Відсутність параметрів, що характеризують механізм пригоди, не дозволяє вирішити питання про технічну спроможність пояснень водія ОСОБА_3, надані працівниками ДАІ. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 повинен був діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Водій ОСОБА_1, у вказаній ним та водієм ОСОБА_3 дорожній ситуації, повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України.

Технічна можливість уникнути пригоди для водія ОСОБА_1 визначалася виконанням ним вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з пригодою.

Згідно пояснень водія ОСОБА_1, водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення автомобілів виконанням п. 12.3 Правил дорожнього руху України, тобто своєчасним гальмуванням, а дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з пригодою.

З мотивів, вказаних в дослідницькій частині висновку, питання про те, чи мав водій ОСОБА_3 технічну можливість уникнути зіткнення автомобілів, та чи малися в його діях невідповідності Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору знаходилися у причинному зв'язку з пригодою, виходячи з пояснень водія ОСОБА_3, не вирішувалися (а.с. 5-8 т.2).

Суд також прийняв до уваги, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була забезпечена відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» полісом № АВ/0387832, виданим СтзДВ "Гарантія". Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну за договором ОСЦПВВНТЗ (полісом) № АВ/0387832 становить 50000,00 грн., франшиза 1000,00 грн., 25 грудня 2014 року СтзДВ "Гарантія" виконала в повному обсязі свої зобов'язання перед позивачем, сплатила страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн. (а.с. 59 т.2), без урахування франшизи, на підставі чого залишилися невідшкодованими франшиза -1000,00 грн. і різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 45263,68 грн., а всього: 46263,68 грн. а всього 46263,68 грн., а тому дійшов висновку щодо наявності всіх підстав ля відшкодування відповідачем спричиненої матеріальної шкоди.

Повністю погодитися з висновком суду не можна з наступних підстав.

Наявні матеріали цивільної справи містять висновок щодо вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу №433/06/012 (а.с. 110-115 т.с. 1), відповідно до якого визначено:

-вартість поновлювально-ремонтних робіт - 10623 грн.;

-вартість необхідних для ремонту матеріалів - 4182, 65 грн. без НДС;

-вартість деталей, вузлів та агрегатів, що підлягають заміні під час ремонту - 107595 грн. 03 коп. з урахуванням ПДВ, а при застосуванні коефіцієнту фізичного зносу вартість поновлювального ремонту з урахуванням зносу складала 64579 грн. 11 коп..

Відповідно до п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та на підставі наданих документів маркетингу ринків збуту об'єктів зрівняння проведення розрахунків вартість матеріальної шкоди була визначена у розмірі 92853,53 грн..

Згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №6661 від 23 жовтня 2013 року, проведеної без дослідження транспортного засобу, а шляхом ознайомлення з представленими документами, а саме дослідженням копії свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5, виданого 05 січня 2012 року та застосуванням Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, а також калькуляції витрат на поновлення пошкодженого чи розкомплектованого транспортного засобу.

Ринкова вартість пошкодженого автомобіля позивача на дату оцінки була визначена у розмірі 91869 грн. 41 коп., а на дату дорожньо-транспортної пригоди - 94263 грн. 26 коп..

Відповідно до даних таблиці №1 «Об'єм, характер пошкодженого транспортного засобу та способи їх усунення» ( а.с. 154-155 т.с.1) усунення пошкоджень, спричинених в результаті ДТП було визначено шляхом заміни більшої частини деталей.

Величина матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Тойота Авенсіс» державний номер НОМЕР_3 визначена у розмірі 136612,48 грн..

Оскільки вартість відновлювального ремонту розрахованого в дослідженні (свр=136612,48 грн.) перевищує ринкову вартість (С=94263,26 грн.), то згідно п.8.2 зі [2] розмір матеріального збитку, причиненого власнику автомобіля приймається у розмірі ринкової вартості автомобіля. Таким чином, матеріальна шкода нанесена власнику автомобіля «Тойота Авенсіс» р.н. НОМЕР_4 визначається ринковою вартістю автомобіля та складає: у=с=94263,23 грн..

Отже, вартість матеріальної шкоди, причиненої власнику транспортного засобу ОСОБА_3 внаслідок ДТП, яка сталася 30 травня 2012 року на дату оцінки та на 30 травня 2012 року приймається у розмірі вартості автомобіля та складає 94263,26 грн..

Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві завданих йому реальних збитків, розмір яких дорівнює вартості автомобіля з урахуванням його технічного стану на час ДТП, суд не прийняв до уваги та не обговорив питання щодо передачі повністю знищеного, чи залишку спірного автомобіля особі, яка повинна відшкодовувати шкоду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, постановляючи про стягнення на користь потерпілого відшкодовувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Певна зношеність пошкодженої речі за позовами про відшкодування шкоди враховується лише у тому випадку коли для відновлення попереднього стану речі були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів.

Приймаючи до уваги, що обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а позивач ОСОБА_3 на підтвердження розміру шкоди, понесеної ним на відновлення автомобілю, не надав належних та допустимих у розумінні вимог ст. ст. 57-59, 64 ЦПК України, доказів, судова колегія вважає, що на підставі доказів позивачеві слід відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, пред'явлених до ОСОБА_1.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, обов'язок доведення розміру шкоди лежить на якому, не довів обґрунтованість позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_1.

Посилання на той факт, що автомобіль на час розгляду справи відремонтований, деталі, які підлягали заміні знищено, вартість понесених витрат на ремонт авто підтвердити не можливо, судовою колегією розцінюється як недоведеність тих обставин, на які позивач посилався при зверненні до суду.

Неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, як і недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими є підставами у відповідності до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміні рішення.

За таких обставин, судова колегія доводи апеляційної скарги находить такими, що підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми у розмірі 45263,68 грн. майнової шкоди - скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. - сума невідшкодованої франшизи судова колегія находить таким, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Розмір судових витрат, що стягнуто судом першої інстанції, підлягає у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України зменшенню до 243 грн. 60 коп..

За вимогами ч.ч. 1 і 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року змінити, скасувати його в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми у розмірі 45263 грн. 68 коп..

У задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

Розмір судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 зменшити з 462 грн. 64 коп. до 243 грн. 60 коп..

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1000 грн. рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -