справа №489/5028/15-ц
номер провадження 2/489/2408/15
Рішення

Іменем України

05 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» (далі - ДП «Український радіотехнічний інститут») про зобовязання виконати рішення суду, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди

встановив:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого остаточно просив зобовязати ДП «Український радіотехнічний інститут» виконати рішення суду та стягнути з відповідача 70738,63 грн. компенсації втрати частини заробітної плати, 35895,90 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У обґрунтування вимог вказав, що до 04.06.2014 перебував в трудових відносинах з відповідачем та займав посаду помічника директора. При звільненні з роботи з ним розрахунок по заробітній платі проведено не було, тому в жовтні 2014 року звернувся з відповідним позовом до суду, який задоволено рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05.11.2014. До теперішнього часу рішення суду не виконано.

Так як заборгованість по заробітні платі з березня 2011 року по червень 2014 року складає 112131,42 грн. і не виплачена до теперішнього часу, позивач звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача вимоги визнав, крім відшкодування моральної шкоди. Не виплату заробітної плати та невиконання рішення суду пояснив скрутним становищем підприємства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем та був звільнений 04.06.2014 з посади помічника директора на підставі пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності штату.

На момент звільнення остаточний розрахунок по заробітній платі з ним проведено не було.

Заборгованість по заробітній платі за період з березня 2011 року по червень 2014 року в розмірі 112271,30 грн. стягнута на користь позивача рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05.11.2014 по справі 2/489/2801/14. Одночасно стягнуто 16565,57 грн. компенсації у звязку із порушенням термінів виплати заробітної плати, 14358,36 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та 2000,00 грн. моральної шкоди.

Рішення суду знаходиться на примусовому виконанні в державні виконавчій службі і до теперішнього часу не виконано.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини щодо порушення відповідачем вимог частини першої статті 47 та частини першої статті 116 КЗпП України, відповідно до яких власник або уповноважений ним орган в день звільнення зобовязані провести з працівником повний розрахунок, не підлягає доказуванню.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, тобто в день звільнення, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статтею 117 КЗпП України.

Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що при відсутності спору про їх розмір підприємство, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Постанова) розяснив, що на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Розрахунок середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 N 100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Якщо протягом розрахункового періоду відпрацьовано хоча б один день, обчислення середньої заробітної плати провадитиметься виходячи з нарахувань за цей день.

Згідно пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 14 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Довідкою відповідача підтверджується, що середньоденна заробітна плата позивача, яку визначено з урахуванням Порядку, складає 232,63 грн.

Вказаний розмір позивач не оспорював.

Виходячи з норми тривалості робочого часу на 2014 2015 роки та розрахунок позивача, який зроблено з жовтня 2014 року (після ухвалення судом попереднього рішення) і по день складання позовної заяви та подання її до суду - 29.07.2015, кількість робочих днів за це період складає 207.

Таким чином, середній заробіток за затримку розрахунку по заробітній платі становить 48152,34 грн., який підлягає стягненню на користь позивача без урахування податків і загальнообовязкових платежів.

Розрахунок позивача суд прийняти до уваги не може, оскільки його проведено виходячи з середньомісячної заробітної плати до виплати помноженої на кількість місяців затримки, що не відповідає Порядку.

Задоволення вимог про стягнення середнього заробітку у розмірі визначеному судом, з огляду на помилковість розрахунку позивача, не вважається виходом за межі позовних вимог.

Підстави для зменшення суми середнього заробітку відсутні, оскільки заборгованість по заробітній платі є безопірною.

При вирішенні спору в частині компенсації несвоєчасно виплаченої зарплати суд виходить з наступного.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.

Позивач надав суду розрахунок суми компенсації у звязку з порушення термінів виплати заробітної плати. Відповідно до розрахунку визначено компенсацію по кожній не виплаті заробітної плати за весь період затримки з урахуванням індексу споживчих цін за весь період не виплати (по липень 2015 року) та вирахуванням компенсації стягнутої рішенням суду від 05.11.2014.

Представник відповідача свого розрахунку не надав та погодився з розрахунком позивача.

Враховуючи наведені норми матеріального права та не надання представником відповідача свого розрахунку суми компенсації і визнання ним розрахунку позивача, який перевірено судом і відповідають наведеним нормам матеріального права, вимоги в частині стягнення 70738,63 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати підлягають задоволенню.

У частині стягнення моральної шкоди, суд погоджується з доводами позивача, що невиплата заробітної плати є порушенням його трудових прав та призвела до заподіяння йому душевних страждань.

У звязку із цим, відшкодування моральної шкоди є правомірним та відповідає статті 237-1 КЗпП України.

Однак, суд не приймає доводи представника відповідача про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди з посиланням на відшкодування проведене рішенням суду від 05.11.2014.

Як встановлено судом заборгованість по заробітній платі до теперішнього часу не погашена, а відтак триває порушення трудових прав позивача, що заподіює йому моральні страждання.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи представника відповідача про скрутне фінансове положення відповідача, оскільки відсутність фінансів у підприємства не виключає його вини у затримці виплати заробітної плати.

Між тим, суд не погоджується з розміром моральної шкоди.

Суд вважає, що моральна шкода в 50000,00 грн. є значно високою, а тому враховуючи відсутності тяжких наслідків для позивача через порушення його трудових прав моральну шкоду слід зменшити до 500,00 грн.

Доводи позивача про отримання в борг коштів на лікування через порушення відповідачем строків виплати заробітної плати суд вважає безпідставними.

Вимоги в частині зобовязання відповідача виконати рішення суду від 05.11.2014 задоволенню не підлягають, оскільки примусове виконання судових рішень покладено на державну виконавчу службу, а порядок виконання судових рішень передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Так як позивач звільнений від сплати удового збору, тому на підставі статті 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам, а саме в сумі 1191,33 грн. (1188,90 + 2,43)

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Український радіотехнічний інститут» на користь ОСОБА_1 48152,34 грн. (сорок вісім тисяч сто пятдесят дві гривні 34 коп.) середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні без вирахування податку та інших обов'язкових платежів, 70738,63 грн. (сімдесят тисяч сімсот тридцять вісім гривень 63 коп.) компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати та 500,00 грн. (пятсот гривень 00 коп.) моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь держави судовий збір у сумі 1191,33 грн. (одна тисяча сто девяносто одна гривня 33 коп.).

У іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Ковалено

Повний текст рішення

підписано 06.10.2015.