Провадження № 2/243/3440/2015
Єдиний унікальний № 243/6401/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
27 липня 2015 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Чемодурової Н.О.,
при секретарі - Фатіховій А.І.,
представника позивача ОСОБА_1,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська Донецької області цивільну справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням,
08 липня 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням ОСОБА_3, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Починаючи з 27 липня 2011 року у квартирі зареєстровано місце проживання його сина ОСОБА_3 Але фактично з березня 2014 року відповідач у квартирі не проживає, особисті речі його відсутні. На сьогоднішній день йому не відомо фактичне місце перебування його сина. Відповідач здійснює перешкоди в користуванні та розпорядженні належною йому квартирою, він позбавлений можливості оформити субсидію. Посилаючись на наведене, просить суд позбавити ОСОБА_2 права користування квартирою № 44 в будинку № 7 по вул. Донській у м. Словянську.
У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити повністю, розгляд справи провести без його участі.
Представник позивача, адвокат ОСОБА_1, діючий на підставі договору, просив позовні вимоги задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, через оголошення у друкованих засобах масової інформації, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутності не звертався, у звязку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував.
Суд, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі продажу квартири від 21 лютого 2003 року, зареєстрованого у КП «Бюро технічної інвентаризації м. Словянська» позивачу належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 14)
Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_3, зареєстрованим місцем проживання значиться: АДРЕСА_2. За цією ж адресою значиться зареєстрованим і позивач ОСОБА_2М.(а.с. 7-11).
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Положення статті 405 ЦК України та статті 71 ЖК України однаково регулюють правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме не проживання без поважної причини в приміщенні понад встановлений законом строк.
За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
У підтвердження відсутності відповідача в будинку понад рік суду надано акт від 02 липня 2015 року, складений керівником комітету мікрорайону «Хімік» м. Словянська, зі змісту якого убачається, що ОСОБА_3 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з березня 2014 року по теперішній час. Дана обставина в акті підтверджена свідками - сусідами вказаного житлового будинку: ОСОБА_4 та ОСОБА_5В.(а.с. 9).
Будучи допитаними, як свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у судовому засіданні пояснили, що дійсно у березні-квітні 2014 року ОСОБА_3 виїхав з квартири, у невідомому їм напрямку, і більше не повертався. Його батьки навідуються до квартири, а ОСОБА_3 вони більше не бачили. Під час складання акту заходили до квартири ОСОБА_2 та бачили, що особисті речі ОСОБА_3 в квартирі відсутні.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 перешкоджає проживанню відповідачу в квартирі, а також, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.
Відповідач не надав доказів поважності причин його відсутності у квартирі понад однин рік.
У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також, іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач за власною ініціативою і у добровільному порядку залишив квартиру. На протязі тривалого часу - більше одного року за даною адресою не проживає, тому втратив право користування ним, у зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню.
Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Зі змісту нормативно-правового акта убачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання.
Позивач не просить стягнути понесені по справі судові витрати.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 391, 405 Цивільного кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, таким що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 44 у будинку № 7 по вул. Донській у м. Словянську Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текс судового рішення виготовлено 29 липня 2015 року.

Суддя Н.О. Чемодурова