Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Вінницької міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва на право власності, про скасування державної реєстрації права власності, виселення та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Свириденко Анатолій Борисович та ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, за касаційними скаргами Виконавчого комітету Вінницької міської ради та ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

скасувати рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 лютого 2007 року № 177 у частині передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5;

визнати недійсним свідоцтво на право власності від 08 лютого 2007 року на вказану квартиру, видане на підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 лютого 2007 року № 177;

скасувати державну реєстрацію права власності на неї та виселити ОСОБА_5 без надання іншого житла та вселити позивача у спірну квартиру.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 квітня 2006 року він придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в КП «ВООБТІ».

У вересні 2010 року позивач навідався до придбаної квартири та виявив, що вона зайнята невідомою особою. Позивачу було пред'явлено свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 08 лютого 2007 року на ім'я ОСОБА_5, на підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 лютого 2007 року № 177.

Відповідно до технічного паспорта на вказану квартиру, виготовленого КП «ВМБТІ» від 22 січня 2007 року, квартира АДРЕСА_1, літ. «Б» повністю відповідає інвентарним даним щодо належної позивачу квартири АДРЕСА_2.

Позивач вважає, що передача у приватну власність квартири АДРЕСА_1 Виконавчим комітетом Вінницької міської ради ОСОБА_5, яка фактично належить йому, є незаконною та безпідставною. Виконавчий комітет Вінницької міської ради має право на оформлення приватизації лише квартир, що належать до державного житлового фонду, тому відповідне рішення виконкому підлягає скасуванню. Квартира, що передана ОСОБА_5 в порядку приватизації, на момент приватизації належала ОСОБА_4 на праві власності, тому не могла бути об'єктом приватизації та відчужена без згоди позивача. Оскільки ОСОБА_5 не має законних підстав проживати у спірній квартирі, позивач вважає, що останній, відповідно до ст. 116 ЦК України підлягає виселенню без надання іншого житла, а позивач - вселенню.

У лютому 2014 року до суду звернувся ОСОБА_5 із зустрічним позовом у якому просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 13 квітня 2006 року недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно з вказаним договором купівлі-продажу, ОСОБА_7 передав у власність (продав), а ОСОБА_4 отримав у власність (купив) двокімнатну квартиру АДРЕСА_2

Квартира АДРЕСА_1 1900 року побудови, належить позивачу за зустрічним позовом на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08 липня 2007 року. Договір купівлі-продажу вважає недійсним, оскільки квартири АДРЕСА_2 не існує.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 лютого 2007 року № 177 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво на право власності від 08 лютого 2007 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 лютого 2007 року № 177.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_5 без надання іншого житла та вселення в квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_4

У задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет Вінницької міської ради просить скасувати судові рішення у частині задоволених вимог про скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру № 15, усунення перешкод ОСОБА_4 у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення ОСОБА_5 з квартири № 2 та вселення позивача за первісним позовом, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. У частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру № 15 та відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_5, просить скасувати судові рішення у частині задоволених вимог позивача за зустрічним позовом та відмови у задоволенні зустрічного позову, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з наступних підстав.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2005 року, Державне підприємство «Виробниче об'єднання «ХІМПРОМ» (далі - ДП «ВО «ХІМПРОМ») передало у власність (продало), а ОСОБА_7 прийняв у власність (купив) квартиру за АДРЕСА_2

13 квітня 2006 року ОСОБА_4 було придбано у ОСОБА_7 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 13 квітня 2006 року).

Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 лютого 2007 року № 177 спірну квартиру, але під № 15 в цьому ж будинку приватизував ОСОБА_5 та отримав свідоцтво про право власності на житло видане 08 лютого 2007 року на підставі цього рішення виконкому.

Так, було встановлено, що квартира, власником якої є ОСОБА_4 (№ 2) та квартира власником якої є ОСОБА_5 (15) це одна і та ж квартира в будинку, нумерація якого постійно змінювалась.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2005 року, ДП «ВО «ХІМПРОМ» продав ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2. Будинок під літерою «Б».

У подальшому ОСОБА_7, відповідно до договору купівлі-продажу від 13 квітня 2006 року, продав вказану квартиру ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08 лютого 2007 року ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1.

Суди попередніх інстанцій проаналізувавши вищевказані матеріали інвентарної справи дійшли висновку, що і ОСОБА_4, і ОСОБА_5 документально стали власниками квартири в одному і тому ж будинку по вул. Кірова, основною ознакою якого є те, що він відображений на документах під літерою «Б», і який мав різну нумерацію - № 3, № 11, № 9-11.

Так, відповідно до характеристик вказаних у договорі купівлі-продажу, ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_2 під літерою «Б».

Житлова площа цієї квартири складає 20,6 кв. м. Загальна площа - 30,8 кв. м.

Дана квартира складається з житлової кімнати 2-1, коридору 2-2, житлової кімнати 2-3, веранди 1.

ОСОБА_5 приватизував квартиру АДРЕСА_6.

Відповідно до технічного паспорту виданого на ім'я ОСОБА_5, паспорт виписаний на квартиру № 2 (15) в будинку № 11 по вул. Кірова.

Згідно з даними техпаспорту, житлова площа даної квартири становить 20,6 кв. м, а загальна - 30,8 кв. м. Складається з кімнати площею 13,4 кв. м, кімнати - площею 7,2 кв. м, кухні - 5,5 кв. м та веранди 4,7 кв. м.

Встановлено, що квартира № 2 в будинку під літерою «Б» належала ДП «ВО «ХІМПРОМ», який в подальшому розпорядився нею, продавши ОСОБА_7, який в свою чергу продав цю квартиру позивачу.

Відповідно до плану поверху на будівлю під літерою «Б», складеному на замовлення ДП «ВО «ХІМПРОМ» техніком БТІ 20 жовтня 2003 року, наявна квартира № 2, яка складається з приміщень: 2-1 площею 13,4 кв. м, 2-2 - площею 5,5 кв. м, 2-3 площею 7,2 кв. м та 2-I площею 4,7 кв. м.

Відповідно до Експлікації внутрішніх площ житлового будинку «Б» під номером 11, складеного 20 жовтня 2003 року наявна квартира № 2, яка складається з приміщень: кімнати - 1 площею 13,4 кв. м, кімната - 3 площею 7,2 кв. м, кухні площею 5,5 кв. м, веранди площею 4,7 кв. м. Загальна площа квартири 30,8 кв. м, житлова площа 20,6 кв. м.

У свідоцтві про право власності на житлові будинки № 9-11 № 115 на праві загальнодержавної власності, крім інших, зазначена квартира № 2 в будинку під літерою «Б», загальною площею - 30,8 кв. м.

У матеріалах інвентарної справи є реєстраційне посвідчення на будинок АДРЕСА_2 із зазначенням квартири № 2 загальною площею 30,8 кв. м. На звороті цього реєстраційного посвідчення є помітки, одна з яких, про те, що квартира № 2 в буд. під літерою «Б» загальною площею 30, 8 кв. м жилою площею 20,6 кв. м продана (договір купівлі-продажу).

Проаналізувавши зазначені документи, суди встановили, що квартира, яку придбав ОСОБА_4 та квартира, яку приватизував ОСОБА_5 мають однакову кількість кімнат та їх однакові розміри і відповідно однакові площі.

Суди дійшли висновку, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету були порушені права власника - ОСОБА_4, що суперечить ст. 321 ЦК України <nau://ukr/435-15|st321>.

Доводи касаційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня