Справа № 130/2122/15-ц Провадження № 22-ц/772/2967/2015Головуючий в суді першої інстанції Вернік В. М.
Категорія 69Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при секретарі: Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 серпня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Жмеринська міська рада Вінницької області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаною заявою, мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Жмеринка Вінницької області померла ОСОБА_3, з якою вона проживала однією сім'єю у її квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року по день її смерті. За час спільного проживання вона здійснювала догляд за ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися від спадщини після смерті своє ї матері. Інших спадкоємців не має.

Постановою державного нотаріуса Жмеринського міської державної нотаріальної контори Вінницької області від 06 липня 2015 року № 649/02-31 відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, належну ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою спадкоємиця проживала однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просила встановити факт проживання однієї сім'єю з ОСОБА_3, починаючи з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду й ухвалити нове рішення, про задоволення заяви.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник Жмеринської міської ради надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина четверта статті 10 ЦПК України передбачає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні правові підстави для встановлення факту проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з ОСОБА_3, починаючи з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розглядаючи заяву, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Судом установлено, що ОСОБА_3 одиноко проживала в належній їй квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй квартиру

АДРЕСА_1.

Спадкоємці першої черги за законом - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися від спадщини після смерті своє ї матері. Інших спадкоємців не має.

Постановою державного нотаріуса Жмеринського міської державної нотаріальної контори Вінницької області від 06 липня 2015 року № 649/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, належну ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою спадкоємиця проживала однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Підставою для відмови стала відсутність документів, що підтверджують факт проживання спадкоємиці ОСОБА_2 однією сім'єю

не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавцем (а.с.16).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають,пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї,

тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не виходить особа, яка хоч і проживала спільно з спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 22 жовтня 1983 року і до дня смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно врахував правила частини другої статті 3 СК України, а відтак дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не входить до числа спадкоємців четвертої черги, оскільки до ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не проживала з ОСОБА_6 з 2007 року, а лише перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не підтверджено достовірно допустимими доказами.

Те, що заявник проживала у квартирі ОСОБА_3 та доглядала її не свідчить про те, що вона спільного проживала зі спадкодавцем однією сім'єю.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В. Оніщук

/підпис/ В.І. Чорний

З оригіналом вірно: