Справа № 1328/7764/12 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/574/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4; ОСОБА_5 - представника Адвокатського об'єднання „Адвокатська компанія „УкрЗахідЮрсервіс",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника Адвокатського об'єднання „Адвокатська компанія „УкрЗахідЮрсервіс", на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Львівська гарнізонна база" (в подальшому - „ТзОВ") і Адвокатського об'єднання „Адвокатська компанія „УкрЗахідЮрсервіс" (в подальшому - „Адвокатська компанія"), третя особа - ДПІ у Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, у кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд визнати недійсними у зв'язку з їх фіктивністю укладені між Адвокатською компанією і ТзОВ: 1) договір про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво від 04.01.2006 року; 2) договір від 05.01.2006 року № б/н про внесення змін до Договору про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво від 04.01.2006 року.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачеві стало відомо про рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2010 року за позовом Адвокатської компанії до ТзОВ, яким з ТзОВ на користь Адвокатської компанії було стягнуто 475 000 грн. заборгованості за надані на підставі договору про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво від 04.01.2006 року, укладеного між ТзОВ та Адвокатською компанією, послуги, а також судові витрати по справі.

При цьому позивач вважав, що вище згадане рішення господарського суду порушує його законні права та інтереси, оскільки рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 06.06.2012 року задоволено його позов до ТзОВ та стягнуто з ТзОВ на його користь 5 830 615 грн. 80 коп. вартості частини майна, належної йому до виплати при виході зі складу учасників товариства 05.07.2005 року.

Вище згаданий договір про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво від 04.01.2006 року вважав фіктивним, як такий, що спрямований на позбавлення його можливості отримати від ТзОВ належні йому за вище згаданим рішенням суду від 06.06.2012 року кошти (т.1, а.с. 2-8; т.2, а.с. 172).

Оскаржуваним рішенням вище згаданий позов задоволено.

Визнано недійсними у зв'язку з їх фіктивністю укладені між Адвокатською компанією і ТзОВ: 1) договір про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво від 04.01.2006 року; 2) договір від 05.01.2006 року № б/н про внесення змін до Договору про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво від 04.01.2006 року. Вирішено питання судових витрат (т.3, а.с. 57-63).

Дане рішення оскаржив представник Адвокатської компанії ОСОБА_5

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Висновок суду про фіктивність договорів, які оспорюються позивачем, вважає неправомірним та необгрунтованим, оскільки на виконання згаданих договорів Адвокатською компанією надавались послуги, які передбачені цими договорами, що стверджується: актами прийому виконаних робіт від 01.12.2008 року і від 12.01.2010 року та актами взаємозвірки; частковою оплатою ТзОВ платіжними дорученнями наданих Адвокатською компанією послуг, а також судовими рішення господарських судів всіх інстанцій.

Вважає неправомірним обгрунтування судом першої інстанції своїх висновків відсутністю відображення в податковому та бухгалтерському обліку Адвокатської компанії правовідносин з ТзОВ, оскільки наведене може свідчити лише про порушення податкового законодавства та недбале ставлення окремих працівників Адвокатської компанії до ведення господарської діяльності і бухгалтерського обліку, а не про фіктивність договорів укладених між ТзОВ та Адвокатською компанією.

Вважає неправомірним посилання суду першої інстанції на аналіз матеріалів справи Господарського суду Львівської області, які судом не витребовувалися та безпосередньо не досліджувалися, а також надання оцінки рішенням інших судів, які набрали законної сили, а відтак є обов'язковими до застосування (т.3, а.с. 67-72).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задоволення позовних вимог та визнання укладених між Адвокатською компанією і ТзОВ Договору про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво від 04.01.2006 року та договору від 05.01.2006 року про внесення змін до Договору від 04.01.2006 року недійсними у зв'язку з їх фіктивністю суд обгрунтував тим, що представниками відповідачів не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження реальних змін майнового стану, які настали у відносинах між Адвокатською компанією і ТзОВ внаслідок укладення цих договорів.

Колегія суддів вважає, що вище наведені висновки суду не відповідають обставинам справи і не можуть бути правовою підставою для визнання договорів, що оспорюються позивачем, фіктивними, виходячи з наступного.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Із наведеного визначення випливає, що основною ознакою фіктивного правочину є відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині.

Тобто, позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність у всіх учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину.

При цьому у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" міститься роз'яснення про те, що судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

04 січня 2006 року між Адвокатською компанією і ТзОВ було укладено Договір про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво, зі змісту якого вбачається, що предметом цього договору є надання Адвокатською компанією послуг ТзОВ, які зазначені у самій його назві (т.2, а.с. 96-104).

Матеріалами справи стверджується та визнається сторонами спору, що Адвокатською компанією тривалий час (зокрема - протягом 2005-2010 років) надавались ТзОВ адвокатські послуги, здійснювалося правове обслуговування ТзОВ і представництво інтересів останнього, як у судах, так і у інших інстанціях, в тому числі - і у числених судових спорах між ТзОВ і ОСОБА_4

Зокрема, рішенням Господарського суду Львівської області від 13.12.2010 року (яке набрало законної сили і є чинним) встановлено, що вище наведені послуги Адвокатською компанією надавалися ТзОВ на підставі укладених між ними договорів від 03.01.2005 року та від 04.01.2006 року, що стверджується актами прийому-виконання цих робіт та частковою їх оплатою (т.1, а.с. 9-11).

При цьому слід відзначити, що вище згаданий договір про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво від 03.01.2005 року ніким (в т.ч. - і ОСОБА_4О.) не оспорювався і в силу норми ст. 204 ЦК України є чинним.

Як вбачається зі змісту ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2012 року (з урахуванням ухвали згаданого суду від 13.11.2014 року про виправлення допущених в мотивувальній частині ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2012 року описок), залишеної без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2013 року, згадані господарські суди апеляційної та касаційної інстанцій погодилися з вище наведеними висновками Господарського суду Львівської області (т.2, а.с. 191-197).

Одним з доводів позовної заяви ОСОБА_4 є те, що рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2010 року (яким було частково задоволено позовні вимоги Адвокатської компанії до ТзОВ та стягнуто з останнього на користь Адвокатської компанії 475 000 грн.) Адвокатській компанії було необхідно для ініціювання банкрутства ТзОВ.

В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви та оскаржуваного рішення, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06.06.2012 року за позовом самого ОСОБА_4 до ТзОВ з останнього на користь ОСОБА_4 стягнуто 5 830 615 грн. 80 коп., тобто - суму набагато більшу від 475 000 грн.

Також слід відзначити, що доводи позовної заяви не містять логічних пояснень щодо того, що заважало Адвокатській компанії використати для ініціювання банкрутства ТзОВ (по версії позивача) Договір про надання адвокатських послуг, правове обслуговування та представництво від 03.01.2005 року і для чого з цією метою було необхідно укладати ще й аналогічний договір від 04.01.2006 року (який згідно Висновку № 4249 експертного технічного дослідження документів Львівського НДІ судових експертиз від 10.12.2013 року було виготовлено в період часу з 29.11.2005 року по 02.06.2008 року; т.2, а.с. 109-120).

Крім цього, згідно висновку Аудиторської фірми „Дайм" від 23.02.2012 року „ознаки дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства на початок періоду порушення справи про банкрутство підприємства на підставі наданих для дослідження документів не виявлено" (т.2, а.с. 135-146).

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не наведено, а судом не здобуто належних і допустимих доказів того, що на момент укладення договорів, що оспорюються позивачем (а саме: 04.01.2006 року та 05.01.2006 року), в обох учасників цих договорів (Адвокатської компанії та ТзОВ) були відсутні наміри на створення наслідків, які зумовлювалися у цих правочинах, а саме: у Адвокатської компанії - був відсутній намір на надання адвокатських послуг ТзОВ, правове його обслуговування та представництво, а у ТзОВ був відсутній намір на отримання від Адвокатської компанії зазначених послуг.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника Адвокатського об'єднання „Адвокатська компанія „УкрЗахідЮрсервіс", задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя:

Судді: