Провадження № 2/760/5308/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне /

26 серпня 2015 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Носачову А.К.

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідача 14 600,00 гр. заборгованості за Договором позики, 10350, 16 гр. інфляційних витрат та 592, 80 гр. річних.

Посилається в позові на те, що 28.01.2013 року між ним та відповідачем був укладений Договір позики, за яким він надав відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 14 600, 00 гр. , про що останнім була видана власноручна розписка.

Строк повернення боргу ними за договором був обумовлений до 28 січня 2014 року.

Виходячи з того, що відповідач ухиляється від виконання умов договору позики, просить задовольнити позов.

Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача 10350, 16 гр. інфляційних витрат та 592, 80 гр. річних.

Представник позивача вимоги останнього в судовому засіданні підтримав.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку, визначеному ч.4 ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд до відома не поставив.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що 28.01.2013 року між сторонами був укладений Договір позики, за яким позивач передав відповідачу в борг 14 600, 00 гр., про що відповідачем була видана власноручна розписка.

Зі змісту розписки вбачається, що сторони обумовили строк повернення позики відповідачем до 28.01.2014 року.

/ а. с. 4/

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що на виконання умов договору відповідач суму боргу не повернув до цього часу.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів представник позивача у судовому засіданні надав суду оригінал розписки відповідачки про отримання грошових коштів, наявність якої у нього є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов'язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК україни боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з цих обставин, прострочення виконання відповідачем боргового зобов»язання перед позивачем, суд приходить до висновку і про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача боргу з врахуванням індексу інфляції та річних.

З розрахунку позивача, перевіреного судом, вбачається, що сума річних від простроченої відповідачкою суми позики становить 592, 80 гр., а інфляційні витрати 10350, 00 гр.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦПК особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В ч. 1 ст. 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач, отримавши копію позовної заяви з додатками, будучи повідомленим про час розгляду справи судом, своїм правом подати суду свої заперечення особисто або шляхом направлення їх суду не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав.

З цього випливає, що відповідач не вважає свої права порушеними з боку позивача його зверненням до суду з даним позовом.

За таких обставин суд виходить з того, що своїми мовчазними діями відповідач погодився з вимогами позивача.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З точки зору даної норми закону виконання зобов'язання - це здійснення боржником на користь кредитора обумовленої дії, яка складає предмет зобов'язання. При цьому дія повинна точно відповідати всім умовам договору, вимогам ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності - вимогам, що звичайно висуваються, у тому числі звичаїв ділового обігу, правил ділової етики.

Виходячи з викладеного вище, законодавчо врегульованого принципу засад здійснення цивільного судочинства, викладеного в ст.10 ЦПК України, а саме принципу змагальності, відсутності заперечень проти позову з боку відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З Пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 12.12.2012 року вбачається, що позивач є інвалідом 2 групи довічно.

Відповідно до п.9 ст.5 Закону України « Про судовий збір» інваліди I та II груп звільнені від сплати судового збору при зверненні до суду.

Згідно зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Враховуючи дану норму закону та задоволення вимог позивача в судовому засіданні, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 255, 43 гр. судового збору.

Керуючись ст.ст.15 ч.1, 20 ч.1, 16, 526, ч.2 ст.625, 1046, 1048-1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст.ст.3-4, 10-11, 57-60, 79, 88,209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14600,00 гр. боргу, 592, 80 гр. річних та 10350, 16гр. інфляційних витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 255, 43 гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: