Справа № 713/265/15-ц
Провадження №2/713/150/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кириляк А.Ю. при секретарі Матейчук Л.Ю., за участю сторін та їх представників, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вижницького дошкільного навчального закладу №1 про визнання недійсними Наказів №50 від 14.11.2014, №51 від 03.12.2014, у редакції наказу №35 від 06.03.2015 року про застосування заходів дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1, визнання недійсним наказу №36 від 19.03.2015 року про звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.41 КЗПП, визнання недійсним напису у трудовій книжці, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до Вижницького дошкільного навчального закладу №1 про визнання недійсними Наказів №50 від 14.11.2014, №51 від 03.12.2014, №52 від 04.12.2014, №4 від 20.01.2015, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В позові вказувала, що позивач ОСОБА_1 була прийнята на роботу у Вижницький дошкільний навчальний заклад на посаду вихователя на 0,5 ставки 02 вересня 1985 р. відповідно до Наказу № 280 про прийняття на роботу ОСОБА_1.

Відповідно до Наказу № 8 від 01 лютого 2006 року, ОСОБА_1 було призначено на посаду практичного психолога на 0,5 ставки.

Згідно з Наказом № 50 від 14.11.2014 року ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків. Згідно з Наказом № 51 від 03.12.2014 року ОСОБА_1 оголошено сувору догану за неналежне виконання посадових обов'язків. Згідно з Наказом № 52 від 04.12.2014 ОСОБА_1 оголошено догану.

20 січня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади вихователя за п. 3,4 ст. 40, та з посади практичного психолога за п. 3, 4 ст. 40 та п. 3. ст. 41 Кодексу законів про працю.

Однак вищеперераховані накази про застосування дисциплінарних стягнень та звільнення відбулись з порушенням ряду норм трудового законодавства, а тому є незаконними з наступних підстав:

Посилається на те, що 14 листопада 2014 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та застосовано догану (Наказ № 50). Відповідач, оголошуючи догану, посилався на неналежне виконання посадових обов'язків ОСОБА_1 Факт неналежного виконання обов'язків відповідно і до Наказу № 50 випливає з того, що відповідач: «без поважної причини залишила дітей І молодшої Б групи, не повідомивши адміністрацію закладу, пішла по своїх справах».

Відповідач, застосовуючи дисциплінарне стягнення (догану), повинен був встановити, у чому саме вбачається порушення трудових обов'язків Позивачем, причину такого порушення (якщо таке було здійснено), точний (чи приблизний) час його вчинення та тривалість такого правопорушення. Але у Наказі № 50 не міститься жодних посилань на конкретну норму правил внутрішнього трудового розпорядку, немає і посилань на норми посадової інструкції вихователя та психолога дошкільного навчального закладу. Тобто Відповідач не встановив та не довів факту порушення ОСОБА_1 будь-яких її трудових обов'язків.

Крім того , 03 грудня 2014 року ОСОБА_1 було вдруге притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов'язків, та застосовано до неї сувору догану (Наказ № 51). У Наказі Відповідач вказує, що «ОСОБА_1 запізнилась на роботу на 20 хвилин, не реагувала на зауваження голови профспілки...». Відповідач знову ж так не зазначає, яку конкретну норму правил внутрішнього трудового розпорядку порушила ОСОБА_1 Також немає посилань на норми посадової інструкції вихователя та психолога дошкільного навчального закладу. Тобто Відповідач знову не встановив та не довів факт порушення ОСОБА_1 будь-яких її трудових обов'язків. Цей факт вказує на системність упередженого ставлення до ОСОБА_1

Також 04 грудня 2014 року ОСОБА_1 було втретє притягнуто до дисциплінарної відповідальності «за некоректну поведінку практичного психолога ОСОБА_1 на робочому місці, відповідач у Наказі № 52 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 вказує, що Позивач «завдала психологічної травми 3-х річному хлопчику ОСОБА_2, вихованцю І молодшої Б групи».

Відповідно до ст. 147 КЗпП, дисциплінарні стягнення можуть застосовуватись за порушення трудової дисципліни працівником. Але у Наказі № 52 немає жодної згадки за порушення трудової дисципліни ОСОБА_1, також немає посилань на конкретну норму правил внутрішнього трудового розпорядку, немає і посилань на норми посадової інструкції вихователя та психолога дошкільного навчального закладу. Натомість є суб'єктивне оціночне судження «некоректна поведінка», що не підлягає чіткому визначенню та не повинно братись до уваги під час застосування дисциплінарного стягнення. У зв'язку з тим, що відповідачем не було встановлено факту порушення трудової дисципліни працівником, дисциплінарні стягнення до ОСОБА_1 застосовуватись не можуть.

Також у Наказі № 52 Відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 «завдала психологічної травми 3-х річному хлопчику ОСОБА_2, вихованцю І молодшої Б групи». Але цей висновок відповідача є безпідставним, та необґрунтованим, оскільки Відповідач не володіє достатнім рівнем і знань та не є медичним фахівцем чи психіатром, щоб діагностувати та визначати медичні діагнози.

Факт заподіяння будь-якої травми повинна доводити медико-психіатрична експертиза, що не була проведена.

Вважає, що вже втретє до ОСОБА_1 застосовується дисциплінарне стягнення без достатніх для цього підстав. Тому Наказ № 52 від 04.12.2014 року повинен бути визнаний недійсним.

Зазначає, що 20 січня 2015 року Наказом № 4 ОСОБА_1 було звільнено з посади вихователя за п. 3, 4 ст. 40, та з посади практичного психолога за п. 3,4 ст. 40 та п. 3. ст. 41 Кодексу законів про працю.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП роботодавець може звільнити з роботи працівника у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Звільняючи працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП, роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише при умові, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов'язків воно не знято і не погашено. При цьому роботодавець зобов'язаний довести правильність застосування ним всіх попередніх дисциплінарних стягнень та факт вчинення працівником нового порушення трудових обов'язків, якими він обґрунтовував наказ про звільнення. Також у Наказі № 4 відсутня будь-яка вказівка на те, який саме дисциплінарний проступок став приводом для звільнення працівника з роботи.

Крім того, згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП роботодавець має право звільнити працівника за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судам трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб звільнених за п.4 ст.40 КЗпП., прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягло робочого дня без поважних причин». Відповідно до Роз'яснення Міністерства юстиції Україн «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від 01.02.2011 року, для звільнення працівника за прогул власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більш трьох годин упродовж робочого дня.

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП роботодавець має право звільнити працівника за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судам трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб звільнених за п.4 ст.40 КЗпП...прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин». Відповідно до Роз'яснення Міністерства юстиції Україн «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від 01.02.2011 року, для звільнення працівника за прогул власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більш трьох годин упродовж робочого дня.

У Наказі № 4 від 20 січня 2015 року про звільнення ОСОБА_1, відповідач не наводить жодного доказу того, що ОСОБА_1 вчинила прогул. Так, Відповідачем не було складено акт про відсутність працівника на робочому місці, не було отримано пояснень позивача, не зазначені конкретні строки (година, день, місяць, рік), коли було здійснено прогул.

Таким чином вважає, що ОСОБА_1 було звільнено за прогул, хоча у відповідача немає жодних доказів того, що позивачем було здійснено прогул. Тобто позивача було притягнуто до відповідальності за те, чого вона не вчиняла.

Тому звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП повинно бути визнане незаконним.

Крім, того звільнення позивача за п. 3 ст. 41 КЗпП відбулось без згоди профспілкової комітету, що є прямим порушенням норм трудового законодавства.

Зазначають, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У Довідці № 19 від 10.02.2015 року, що видана Відділом бухгалтерського обліку та звітностіВиконавчого комітету Вижницької міської ради визначено, що середня заробітна плата ОСОБА_1 на посаді психолога становить 842,84 грн. Але це середня заробітна платня з вирахунком податків та інших платежів. Якщо включити ці платежі до обрахунку, то середня заробітна плата за 1 місяць роботи на посаді психолога становитиме 1 063,40 грн.:

У довідці № 20 від 10.02.2015 року, що видана Відділом бухгалтерського обліку та звітності Виконавчого комітету Вижницької міської ради визначено що середня заробітна плата ОСОБА_1 на посаді вихователя становить 2085,87 грн. Але це середня заробітна платня з вирахунком податків та інших платежів. Якщо включити ці платежі до обрахунку, то середня заробітна плата за 1 місяць роботи на посаді психолога становитиме 2 509,94 грн.

Також вважає, того звільнення за неналежне виконання трудових обов'язків (що не було доведенні Відповідачем, за прогул (якого не було здійснено), та за аморальний поступок (практично унеможливили подальше працевлаштування ОСОБА_1 з спеціальністю та позбавили права займатись виховною діяльністю. Все це завдало їй великих душевних страждань ОСОБА_1, яка сумлінно пропрацювала на улюбленій посаді вихователем посаді майже 30 років. Тому позивачу повинна бути відшкодована моральна шкода у розмірі 10 000 грн. Просила визнати недійсними Накази № 50 від 14.11.2014, № 51 від 03.12.2014, № 52 від 04.12.201 про застосування заходів дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 Визнати недійсним наказ № 4 від 20.01.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посад вихователя за п. 3, 4 ст. 40, та з посади практичного психолога за п. 3, 4 ст. 40 та п. 3. ст. 41 КЗпП. Визнати недійсним напис у Трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення її з посади вихователя та практичного психолога за п. 3,4 ст. 40 та п. 3. ст. 41 КЗпП. Поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді вихователя та практичного психолога. Відшкодувати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до винесення рішення суду про поновлення працівника на роботі. Відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., завдану їй внаслідок порушення її законних прав та інтересів.

В судовому засіданні представник позивача та позивач уточнили позовні вимоги просили визнати недійсними Накази № 50 від 14.11.2014, № 51 від 03.12.2014 (у редакції Наказу № 35 від 06 березня 2015 року), про застосування заходів дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 Визнати недійсним Наказ № 36 від 19 березня 2015 про звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 41 КЗпП. Визнати недійсним напис у Трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з посади вихователя та практичного психолога за п. 3,4 ст. 40 та п. 3. ст. 41 КЗпП. Поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді вихователя та практичного психолога. Відшкодувати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до винесення рішення суду про поновлення працівника на роботі. Відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., завдану їй внаслідок порушення її законних прав та інтересів.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, подали на нього свої заперечення, просили в позові відмовити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, надала суду наступні показання, що зранку 04 грудня 2014 року привела сина до дитячого садочку . Дитина відвідує групу вихователем якої є ОСОБА_1 Об 11.00 годині до неї зателефонувала завідувач садочку та повідомила про те,що дитина плаче трясеться. Коли прийшла до садочка побачила перелякану та заплакану дитину. Завідувач пояснила, що ОСОБА_1, заштовхала дитину до неї в кабінет. Вказувала на те, що ОСОБА_1 взагалі неадекватна. В результаті чого вона звернулася з заявою до Вижницького РВ на дії ОСОБА_1.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, надав суду наступні покази, що є голова батьківського комітету, 04 грудня 2015 року був на зборах батьківського комітету і заслуховували,ОСОБА_1 відносно інциденту з дитиною, вона повідомила, що змушена приймати радикальні міри , оскільки ОСОБА_5, завідувач ДНЗ, не хоче переводити ОСОБА_2 до іншої групи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, надала суду наступні показання, що працює вихователем Вижницького ДНЗ. Зазначала, що ОСОБА_1 порушує свої посадові функції, порушує трудовий розпорядок ДНЗ, зверхньо ставиться до оточуючих людей, висловлюючись в їх сторону нецензурною лайкою. 4 грудня 2014 року заштовхала двохрічну дитину в кабінет завідувача , кинула одяг, перелякана дитина плакала та трусилася, вона як психолог не мала права цього робити. Крім того вона є головою профспілкового комітету Вижницького ДНЗ, відповідач двічі повідомлялася про засідання профкому листами з повідомленням про вручення, однак на засідання профкому не з»явилася, причину неявки не повідомила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала суду наступні показання, вказувала на те, що 04 грудня 2014 року була присутня при інциденті . Перебуваючи в кабінеті завідувача оформляючи документи почула крик, згодом, до кабінету ОСОБА_1, заштовхала дитину, кинула його речі та сильно кричала , дитина була перелякана та плакала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала суду наступні показання , що працює вихователем Вижницького ДНЗ. ОСОБА_1 порушує трудовий розпорядок в садочку , на зауваження висловлюється нецензурною лайкою, веде себе зверхньо та зухвало до оточуючих.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала суду наступні показання , 04 грудня 2014 року перебувала в кабінеті у завідувача, ОСОБА_1 заштовхала хлопчика в кабінет, кричала, дитина плакала та була перелякана, а ОСОБА_1 зла. Після цього завідувач зателефонувала та викликала маму.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала суду наступні показання, працює вихователем Вижницького ДНЗ, крім того вказувала,що є членом профкому ОСОБА_1, працюючи на посаді вихователя, практичного психолога, свої посадові функції виконує не належним чином, висловлюється, нецензурною лайкою, веде себе зверхньо з працівниками дитячого садочка.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала суду наступні показання,що16 січня 2015 року, як музичний керівник намагалася провести роботу з дітьми І молодшої Б групи. Вихователь даної групи ОСОБА_1 не дозволила їй працювати з дітьми , забрала її музичний інструмент,акордеон і винесла в коридор та в грубій формі заборонила заходити в групу в якій вона працювала музичним керівником протягом десяти років.

Заслухавши, доводи сторін, свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що згідно з записам трудової книжки НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1, 02.09.1985 року прийнята на посаду вихователя Вижницького ДНЗ №1, наказ №280 від 02.09.1985 р.

Згідно наказу № 8 завідувача Вижницького ДНЗ №1 від 01.02.2006 р. у зв»язку з веденням ставки практичного психолога, дозволити ОСОБА_1 додатково 0,5 ставки практичного психолога.

Згідно з Наказом № 50 від 14.11.2014 року ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків.

Згідно з Наказом № 51 від 03.12.2014 року ОСОБА_1 оголошено сувору догану за неналежне виконання посадових обов'язків. Згідно з Наказом № 52 від 04.12.2014 ОСОБА_1 оголошено догану.

20 січня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади вихователя за п. 3,4 ст. 40, та з посади практичного психолога за п. З, 4 ст. 40 та п. 3. ст. 41 Кодексу законів про працю.

Наказом №35 виданого 06.03.2015 року завідувачем Вижницького ДНЗ №1, «Про внесення змін до наказу №51 від 03.12.2014 року» внесено зміни до наказу №51 від 03.12.2014 року ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків, а наказ № 52 від 04.12.2014 року відмінено.

Згідно Протоколу №26 засідання профспілкового комітету Вижницького ДНЗ від 18.03.2015 року , на яке було двічі запрошено ОСОБА_1 , про що не заперечує сама позивачка, профспілковий комітет надав згоду завідувачу ДНЗ №1 звільнити з роботи вихователя -практичного психолого ОСОБА_12 згідно п.3 ст.41 КЗпП України, яка виконує виховні функції і вчинила аморальні проступки несумісні з провадженням даної роботи.

Наказом №36 виданого 19.03.2015 року завідувачем Вижницького ДНЗ №1, «Про відміну наказу №4 від 20.01.2015 та про звільнення з роботи вихователя ОСОБА_1», відмінено наказ №4 від 20.01.2015 року у зв»язку неправильністю його прийняття звільнення в дисциплінарному порядку ,коли в її діях містяться ознаки аморальних проступків не сумісних з провадженням даної роботи, що підтверджується поясненнями працівників ДНЗ №1, батьків дітей та голова батьківського комітету ДНЗ №1.

Крім того в наказі вказано, що 03.12.2014 року під час проведення зборів батьків І молодшої Б групи, на яких були присутні начальник відділу Вижницької РДА, ОСОБА_13 та методист відділу освіти з дошкільного виховання ОСОБА_14, голова батьківського комітету ДНЗ №1 ОСОБА_4 На зборах вихователь-практичний психолог ОСОБА_1 вела себе неадекватно, зверхньо, кричала, висловлювалась словами, що принижує честь і гідність людини. Крім того 04.12.2014 року об 11.00 годин ОСОБА_1 без всілякої на те, підстави в кабінет завідувача ДНЗ №1, грубо заштовхала вихованця І молодшої Б групи ОСОБА_2, якому було 2 роки 8 місяців. Дитина була заплакана, перелякана, розгублена, верхній одяг і взуття демонстративно кинула на підлогу і заявила, що ця дитина її групу не буде відвідувати.

Крім того 23.12.2014 року ОСОБА_3 звернулася до Вижницького РВ УМВС України в Чернівецької області з заявою про факт знущання над її дитиною ОСОБА_2, 2012 р., вихователем - практичним психологом ОСОБА_1, яка 04.12.2014 року без згоди батьків , заштовхала в кабінет завідувача її малолітнього сина, кинула на підлогу його речі і заявила, що ця дитина не буде відвідувати дану групу.

За результатами розгляду заяви працівниками Вижницького РВ УМВС України в Чернівецької області винесено , 24.12.2014 року висновок про результати перевірки та вжиті заходи по письмовій заяві ОСОБА_3, яка зареєстрована в журналі єдиного обліку Вижницького РВ УМВС за №3243 від 23.12.2014 року та надіслано у відділ освіти Вижницької РДА інформацію з приводу неналежного виконання функціональних обов'язків гр. ОСОБА_1 для подальшого недопущення подібних випадків та вжиття відповідних мір реагування. Даний факт ОСОБА_3 будучи допитана в якості свідка підтвердила в судовому засіданні.

Крім того з аналогічною заявою 25.12.2014 року зверталася до Вижницького РВ УМВС України в Чернівецької області і завідувач Вижницького ДНЗ №1 ОСОБА_15.

Також згідно матеріалів перевірки за заявою музичного керівника Вижницького ДНЗ №1, ОСОБА_11 щодо створення перешкод у проведенні занять з дітьми 14.01.2015 року вихователем ОСОБА_1, яка зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події №128 від 16.01.2015 року. Проведеною перевіркою працівниками РВ , встановлено, що дані факти викладені в заяві мали місце, однак у діях ОСОБА_1, відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення та надіслано у відділ освіти Вижницької РДА інформацію для недопущення загострення конфліктної ситуації у ДНЗ та вжиття відповідних мір реагування.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 підтвердила даний факт.

Крім того, голова батьківського комітету Вижницького ДНЗ №1, ОСОБА_4 та батьки звернулися з спільною заявою до голови Вижницької РДА, начальника відділу освіти Вижницької РДА та міського голови м. Вижниця з проханням звільнити ОСОБА_1 із займаної посади вихователя та психолога, оскільки висловлюють повну недовіру у будь-яких питаннях догляду за дітьми та вважають, що вона абсолютно не відповідає займаній посаді вихователя-психолога.

Згідно листа голові батьківського комітету Вижницької ДНЗ №1, ОСОБА_4, виконком Вижницької міської ради за дисциплінарні проступки ,які мають системний характер, рекомендує завідувачу Вижницького ДНЗ №1 ОСОБА_15 розглянути питання щодо недоцільності перебування на посаді практичного та психолога та вихователя ОСОБА_1 та прийняти з даного питання управлінське рішення.

Наказом №36 виданого 19.03.2015 року завідувачем Вижницького ДНЗ №1,звільнено вихователя -практичного психолога ОСОБА_1 з роботи з 19.03.2015 року на підставі п.3 ст.41 КЗпП України та провести відповідний розрахунок за відповідний період.

Даючи оцінку діям позивача ОСОБА_1, суд виходить із такого, що кодексом законів про працю України передбачено поряд із загальними також і додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника. Ці додаткові підстави звільнення викладені в статті 41 Кодексу.

Метою законодавчого закріплення додаткових підстав розірвання трудового договору є підвищення відповідальності таких категорій працівників, трудова функція яких пов'язана з виконанням особливо відповідальної роботи. Так, однією з додаткових підстав звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, передбаченого ст. 41 Кодексу законів про працю України, є вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи (пункт 3 статті 41 Кодексу).

Поняття аморального проступку повністю не розкривається в чинному законодавстві, воно належить до категорії оціночних понять.

Як зазначила Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 5 серпня 2009 року, аморальний проступок це винна дія або бездіяльність, що порушує основні моральні норми суспільства та суперечить змісту трудової функції і тим самим дискредитує службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Відповідно до вимог ст. 56 Закону країни «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов'язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі: правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей; додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента; захищати дітей, молодь від будь-яких форм фізичного або психічного насильства.

Отже, зміст вищевказаних вимог законодавства дає підстави для висновку, що вихователь повинен володіти арсеналом якостей, навичок, умінь, а також вимогами й нормами, якими покликаний керуватися у своїй практичній діяльності. Особа, яка виконує виховні функції в жодному випадку не повинна спотворювати образ педагога, який створений традицією та утверджений у нормах моралі. Вихователь повинен бути не тільки висококваліфікованим спеціалістом своєї справи, а й людиною високої духовності та моральних переконань, бездоганної поведінки в громадських місцях, на роботі і в побуті. Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під жорстким контролем тих, кого він виховує. Внаслідок цього якщо вихователь застосовує антипедагогічні засоби впливу до дітей, або недостойною поведінкою в дошкільних навчальних закладах чи в побуті скомпрометував себе перед дітьми, батьками, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Окрім цього, положення статті 28 Конституції України закріплюють право кожної особи, у тому числі дитини, на повагу до її гідності та вказують, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню. Це положення Основного Закону конкретизується в Цивільному кодексі України, який зазначає, що фізична особа не може бути піддана катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню (ч. 2 ст. 289 ЦК України).

Стаття 52 Основного Закону, яка безпосередньо спрямована на попередження насильства над дітьми, прямо вказує, що будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються законом.

Відповідно до положень ст.ст. 28, 34, 37 Конвенції Організації Об'єднаних Націй "Про права дітей", ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних заходів, щоб шкільна та дошкільна дисципліна була забезпечена методами, які ґрунтуються на повазі до людської гідності дитини; захищати дитину від усіх форм насильства; держави-учасниці повинні забезпечити, щоб жодна дитина не піддавалась катуванням та іншим жорстоким, нелюдським або принижуючим гідність видам поводження чи покарання.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у навчальних закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образ, недбалого і жорстокого поводження з нею (ст. 10 Закону).

Як слідує з положень Порядку розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров'я України від 19 серпня 2014 р. № 564/836/945/577 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 вересня 2014 р. за № 1105/25882, жорстоким поводженням з дитиною є будь-які форми фізичного, психологічного, <…> насилля над дитиною в сім'ї або поза нею.

У відповідності до положень посадових інструкцій вихователя та практичного психолога ДНЗ №1, вихователь повинен дотримуватись , педагогічної етики , та Етичного кодексу психолога, поважати гідність дитини, захищати її від будь - яких форм фізичного та психологічного насильства дотримуватись правил охорони дитинства п.п.3.9,3.11 та п.2.21.

На думку суду, особи, трудовим обов'язком яких є виховання, повинні бути не тільки висококваліфікованими спеціалістами, а й людьми високої духовності та моральних переконань, бездоганної поведінки в громадських місцях, на роботі та в побуті. Особистий приклад вихователя, його авторитет та високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні впливу вихователя на молодь, становлять ту виховну силу, яку не можна замінити ні підручниками, ні бесідами на моральні теми, ні системою заохочень та покарань. Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під неослабним контролем тих, кого він виховує.

Саме тому порушення моральних норм поведінки вказаними особами тягне за собою не тільки моральний осуд, а й певні правові наслідки.

У пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова № 9) роз'яснюється, що на підставі здійснення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів.

До кола осіб, які здійснюють виховні функції, відносяться вчителі, керівні працівники шкіл, професійно-викладацький склад вищих навчальних закладів, майстри виробничого навчання, вихователі гуртожитків та дитячих установ та інші працівники, основною трудовою функцією яких є виховання.

Звільнення на підставі пункту 3 ст. 41 КЗпП України можливе у випадку, коли працівник, який виконує виховні функції, вчинив аморальний проступок. Трудове законодавство не дає поняття аморального проступку. Поняття аморального співвідноситься з антигромадським як частина та ціле.

Таким чином, дослідивши надані сторонами докази в судовому засіданні, та враховуючи вимоги законодавства, якими врегульовано трудові та освітні відносини та питання з приводу охорони дитинства, суд приходить до висновку що позивач ОСОБА_16 під час виконання своїх обов»язків вихователя , практичного психолога ,порушуючи свої функціональні обов»язки, які покликані дотримуватись педагогічної етики поважати гідність дитини вчинила аморальний проступок, до малолітнього ОСОБА_2 грубо заштовхуючи дитину віком 2 роки 8 місяців до кабінету завідувача дитячого навчального закладу .

Такими діями, на думку суду, позивач образив і принизив дитину, оскільки гарантована законодавством недоторканність та гідність дитини була порушена через неправомірне поводження з нею позивачем. Такі дії, на думку суду, дискридетують статус вихователя та є несумісними з продовженням роботи на посаді вчителя.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не доведено обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, як це передбачено ст. 60 ЦПК України, а судом за результатами розгляду справи не встановлено підстав для задоволення позову. Натомість відповідачем доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що при звільненні позивачки із займаної посади її трудові права відповідачем порушені не були, тому позовні вимоги ОСОБА_17 про поновлення на роботі задоволенню не підлягають .

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки судом встановлено, що при звільненні позивачки відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України відповідачем не були порушенні її права, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визнання недійсним напису у Трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення її з посади вихователя та практичного психолога за п. 3,4 ст. 40 та п. 3. ст. 41 КЗпП, оскільки вони є похідною від вимоги про поновлення на роботі.

Також в разі відмови у позові судові витрати не проводяться згідно вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57- 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 367 ЦПК України; ст. 43 Конституції України; ст. ст. 41 ч.3, 232, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992р. за № 9 з подальшими змінами та доповненнями, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Вижницького дошкільного навчального закладу №1 про визнання недійсними Наказів №50 від 14.11.2014, №51 від 03.12.2014, у редакції наказу №35 від 06.03.2015 року про застосування заходів дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1, визнання недійсним наказу №36 від 19.03.2015 року про звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.41 КЗПП, визнання недійсним напису у трудовій книжці, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Ю. Кириляк