Справа № 504/1061/14-ц
22 січня 2015 року Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
судді Рідник І.Ю.
при секретарі Малиш О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Комінтернівське цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи: Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність,-
В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а. с. 135/.
Представник третьої особи - Державної реєстраційної служби України в судове засідання не з'явився, направивши до суду письмові пояснення, у яких просить розглянути справу за його відсутності /а. с. 117-118/.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, не зважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином /а. с. 129, 133/, причини неявки суду не повідомила. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.
За зазначених вище обставин, суд зі згоди представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів.
АКІБ «УкрСиббанк» відповідно до умов кредитного договору, повністю виконав взяті на себе зобов'язання і видав відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60 900,00 (шістдесят тисяч дев'ятсот) доларів США.
Згідно п. 1.2. іпотечного договору заставна вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін складає - 410 145,00 гривень, що на момент укладення договору за курсом НБУ (5,05 гривень дорівнює 1 долар США) еквівалентно 81 216,00 доларів США.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно п.1.ч.1.ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст. 513 та ч.1 ст.516 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В порушення зазначених вище умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом (ануїтет них платежів) не виконує, у зв'язку з чим станом на 22.11.2013 року у неї існує заборгованість, яка згідно наданої позивачем довідки становить в загальному розмірі - 98 908,79 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно - 790 577,97 гривень, із них: заборгованість за кредитом - 59 551,85 доларів США, що еквівалентно - 475 997,94 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 39 366,94 доларів США, що еквівалентно - 314 580,02 гривень, заборгованість за комісією за користування кредитом - 0,00 гривень /а. с. 33/.
У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, банком на її адресу, відповідно до п. 5.1. іпотечного договору, направлялось письмове повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 04.12.2013 року, однак порушення відповідачем не було усунуто і вимога банку дотепер залишається без задоволення /а. с. 49-50, 54-56/.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.
Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно частинами 1, 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
З положень підпункту 3.1.4. пункту 3.1. іпотечного договору від 04.05.2007 року вбачається право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим або кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки., реалізувати його відповідно до п. 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків. завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.
Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно підпункту 5.3. пункту 5 іпотечного договору від 04.05.2007 року іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена,- звернути стягнення на предмет іпотеки, у разі порушення відповідачкою обов'язків, встановлених цим договором або кредитним договором.
Підпунктом 5.4. пункту 5 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ч. 3. ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону . Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.
Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Як вбачається із п.п..5.5.1. п.5. іпотечного договору від 04.05.2007 року, цей договір у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є договором про задоволення вимог іпотекодержателля, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором. В цьому випадку цей договір (застереження п.п. 5.5.1.) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Згідно п.п. 5.6. п. 5. іпотечного договору від 04.05.2007 року право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених пунктом 5 цього договору належить іпотекодержателю.
Пунктом 39 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.
Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Статтею 140 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права власності на земельну ділянку є звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора.
Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачка не надала суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві.
Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Платіжним дорученням № 21801502 від 13.03.2014 року підтверджується, що позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 3654,00 /а. с. 2/.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 346, 378, 509, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 35, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 140 Земельного кодексу України та ст. ст. 10, 11, 88, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи: Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: