Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/1769/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Фомін В.А.
Провадження № 22-ц/778/4357/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Концерну «Міські теплові мережі», ОСОБА_3

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2015 року

у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії.

В позові зазначав, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. В період з січня 2010 року по серпень 2012 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району надав теплову енергію ОСОБА_3 на загальну суму 22 306 грн. 31 коп. за адресою: м. Запоріжжя, б-р. Гвардійський, буд. 136-136а. Але ОСОБА_3 не провела розрахунок за отриману теплову енергію. Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району вартість безпідставно набутої теплової енергії за період з січня 2010 року по грудень 2010 року, з січня 2011 року по грудень 2011 року, з січня 2012 року по серпень 2012 року в сумі 22 306 грн. 31 коп. та судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3П на користь Концерну «Міські теплові мережі» вартість безпідставно набутої теплової енергії в сумі 13 207,28 грн. за період з березня 2011р. по серпень 2012р. Стягнуто з ОСОБА_3П на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати за оплату судового збору в сумі 144,23 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу Концерну ОСОБА_3 подала заперечення, в яких спростовує доводи та просить відхилити апеляційну скаргу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначає, що договір розірваний.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Концерну ОСОБА_4, ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_5 на праві власності належить склад 6 пл.54.2м кв., склад 7 пл.40,8м кв. загальною площею 95,0м кв., що складає 19/50 частин нежилого приміщення, ІІІ підвалу, літ.А-5, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, бульвар Гвардійський, буд.№136-136а.

За вказаною адресою позивачем надавалися послуги з теплопостачання.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 16.07.2012р. у справі №815/5788/2012 на користь Концерну «Міські теплові мережі» стягнуто заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 2596,16грн. за період з травня по грудень 2009р., у вимогах про стягнення заборгованості за період січень-грудень 2010р., січень-лютий 2011р. у сумі 9099,03грн. відмовлено.

За період з березня 2011р. по серпень 2012р. заборгованість за поставлену теплову енергію становить 13207,28грн.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно керувався ст.ст.509, 525, 526, 610, 611 ЦК України, які встановлюють поняття зобовязання, забороняють односторонню відмову від умов договору, передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, визначають, що є неналежним виконанням та встановлюють, що при порушенні зобовязання винна сторона відшкодовує збитки.

Доводи апеляційної скарги Концерну «Міські теплові мережі», що ними заявлені вимоги про стягнення вартості наданої теплової енергії, як безпідставно набутого майна, що не взяв до уваги суд першої інстанції, не мають свого підтвердження, виходячи з наступного.

Позивач просив про стягнення вартості теплової енергії на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові № 6-88цс13 від 2 жовтня 2013 року, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судом першої інстанції встановлено, що теплова енергія надавалася споживачу за договором №203058 від 01.01.2008р., що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.1212-1213 ЦК України.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог п.п.3,4 ч.1 ст. 214 ЦПК України, встановив, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, належним чином встановив наявність правовідносин, що випливають із договору теплопостачання та обґрунтовано визнав, що ці правовідносини не можуть бути врегульовані застосуванням ст.ст.1212, 1213 ЦК України та застосував норми зобовязального права, частково задовольнивши позовні вимоги.

Інших доводів апеляційна скарга Концерну «Міські теплові мережі» не містить.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності не мають підстав, оскільки з матеріалів справи вбачається, що за заявою Концерну ««Міські теплові мережі» 30.11.2012р. видавався судовий наказ, скасований 11.02.2013р. З викладеного слідує, що мало місце переривання строку позовної давності. З даним позовом Концерн «Міські теплові мережі» звернувся 26.02.2015р., що знаходиться в межах загального трирічного строку позовної давності у відповідності до ст.257 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення заборгованості у звязку із відсутністю договору між сторонами не спростовують висновки рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідач не надала доказів щодо відсутності факту надання послуг з теплопостачання. Надання послуг теплопостачання за умови відсутності відповідного договору не звільняє споживача від оплати вартості наданих послуг.

Вказаний висновок ґрунтується на ч.3 ст.205 ЦК України, якою передбачено, що воля сторони до вчинення правочину у випадках, встановлених договором або законом, може виражатися її мовчанням.

Доводи апеляційної скарги щодо відключення відповідача від теплопостачання не мають свого підтвердження.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (зі змінами) (далі - Правила), які з метою захисту прав усіх мешканцівбагатоквартирних будинків передбачають відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Доказів звернення відповідача до позивача з питання відключення від теплопостачання не надано. Також не надано доказів на підтвердження факту відключення відповідача від теплопостачання.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо визнання договору теплопостачання розірваним відповідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 16.07.2012р. у справі №815/5788/2012, яким на користь Концерну «Міські теплові мережі» стягнуто заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 2596,16грн. за період з травня по грудень 2009р., у вимогах про стягнення заборгованості за період січень-грудень 2010р., січень-лютий 2011р. у сумі 9099,03грн. відмовлено, не мають свого підтвердження, оскільки вказана справа не містила позовних вимог про розірвання договору теплопостачання, а вирішувався спір про стягнення заборгованості з оплати послуг теплопостачання на адресу відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності технічної можливості відключення від теплопостачання приміщення відповідача не можуть спростувати висновки рішення, оскільки виходять за встановлені ст.ст.11, 303 ЦПК України межі розгляду справи, так як справа розглядається в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції. Позовних вимог про відключення від теплопостачання приміщення відповідача у справі не заявлено.

Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Концерну «Міські теплові мережі», ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: