Провадження № 2/742/1544/15
Єдиний унікальний № 742/3517/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., при секретарі Хотінь Ж.О., за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім«Фрегат» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором безпроцентної поворотної позики від 03 жовтня 2011 року № 3/10-01 в сумі 27500,00 грн., оскільки ОСОБА_3 не виконав взятих на себе зобовязань до 01.12.2011.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Сторона відповідача у суді позову не визнають, подали письмове заперечення з наступних підстав. Так, маються розбіжності у зазначенні імені боржника «Євген» - «Євгеній» та по-батькові «Вікторович» - «Олександрович». Сума коштів, яку просить стягнути позивач, була викрадена з його автомобіля в 2011 році, коли він неофіційно працював у даному ТОВ. Укладення відповідного договору було під примусом зі сторони позивача з підстав побоювання можливого припинення трудових відносин. Не надано доказів передачі йому грошей за договором позики. Як вбачається договір укладався з ТОВ «ТД «Фрегат», а кошти начеб-то були отримані від ОСОБА_4 Також у даному випадку товариство не мало правового статусу надавати позику. Відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, представників, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що відповідно до оригіналу договору безпроцентної поворотної позики від 03 жовтня 2011 року за № 3/10-01, укладеного між позикодавцем (ТОВ «ТД «Фрегат») і позичальником (ОСОБА_3О.) вбачається, що останній отримав 27000,00 грн. позики зі строком її повернення 01 грудня 2011 року (а.с. 4-5).

В силу ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч.1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.2 ст.207, ст.1047 ЦК України під час укладення договору позики сторонами дотримана його письмова форма та відповідач виразив своє волевиявлення на отримання коштів своїм підписом у договорі позики № 3/10-01 від 03.10.2011.

Факт одержання грошей підтверджується власноручно написаною розпискою ОСОБА_3 в момент передачі йому суми позики (а.с. 5).

Жодного належного та допустимого доказу про неотримання вказаних коштів, підписання та написання розписки під примусом стороною відповідача суду надано не було.

У той же час ОСОБА_3 у суді підтвердив, що він дійсно підписував такий договір позики та написав про тримання від ОСОБА_4 27500,00 грн. по договору позики.

Також заперечення представника відповідача з приводу того, що договір укладався ТОВ, а кошти отримувалися від фізичної особи ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки саме ОСОБА_4 є керівником ТОВ «ТД «Фрегат» (а.с. 10-14).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висвітленої у постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, в судовому порядку, згідно ст. 1051 ЦК України у звязку з тим, що грошові кошти насправді не були одержані від позикодавця (на чому наполягає сторона відповідача) ОСОБА_3 договір позики, не оспорював.

За таких обставин, коли відповідач у порушення договору позики не повернув позикодавцеві суму позики в розмірі 27500,00 грн. до 01.12.2011, тобто порушив своє зобовязання, тому вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

Стаття 256 ЦК України дає поняття позовної давності, як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

Судом беззаперечно встановлено, що відповідачу було надано позику з кінцевим терміном повернення 01 грудня 2011 року (а.с. 4), з якого і розпочався перебіг позовної давності та закінчувався 01 грудня 2014 року. Позивач позикодавець звернувся до суду за захистом своїх прав лише 31.08.2015, що вбачається із штемпеля на поштовому конверті (а.с. 15), а тому позовна давність минула, що є підставою для відмови у позові.

Посилання представника позивача на те, що відповідач до травня поточного року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТД «Фрегат» та мав скрутне матеріальне становище суд визнає неспроможними і такими, що не можуть бути поважними причинами пропущення позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212 215, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім«Фрегат» у позові до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О.Ільченко