АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/242/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Грох Л.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Бондарі О.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа виконком Хмельницької міської ради в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради про виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :
КЕВ м. Хмельницького, звертаючись в суд із зазначеним позовом вказував, що помешкання гуртожитку по АДРЕСА_1 відповідачами зайнято без законних підстав, ордер на вселення їм не видавався. На вимогу КЕВ займаного приміщення не звільняють. Про незаконне вселення КЕВ дізнався, коли 04 грудня 2013 року отримав подання начальника відділу по боротьбі з корупцією заступника начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку про усунення порушень вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України „Про засади запобігання і протидії корупції, причин і умов, що їм сприяли. Будь-якого відношення до Збройних Сил України та Міністерства оборони України ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Демінська А.А. Категорія: 43,44

Доповідач: Варвус Ю.Д.

відповідачі не мають і підлягають виселенню із займаного ними жилого приміщення в гуртожитку, що знаходиться на балансі КЕВ м. Хмельницького та надається для тимчасового проживання військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей під час проходження ними військової служби або навчання у військових навчальних закладах Міністерства оборони України.

Із врахуванням уточнень до позовних вимог, просив суд виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які діють у власних інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей/онуків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з незаконно займаного ними житлового приміщення у гуртожитку у АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з неповнолітніми ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з кімнати АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на користь квартирно-експлуатаційного відділу у м. Хмельницькому судовий збір в сумі по 81 грн.20 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не погоджується з рішенням суду, просять його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення суду вважають таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, оскільки вони на законних підставах більше 17 років зареєстровані та фактично проживають в гуртожитку і іншого житла не мають. Вважають, що позивач не мав права на звернення до суду з вказаним позовом, оскільки не довів, що він є власником гуртожитку, або має інші майнові права на нього, які підлягають захисту в судовому порядку. Крім того, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності звернення до суду.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до статті 127 Житлового кодексу Української РСР і пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року №208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч.2 ст.128, ст.129 ЖК Української РСР, ч.1 п.10 Примірного положення про гуртожитки єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях у їх відособленому користуванні, інших членів сім`ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадянина, які проживають разом із ним.

Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім`ї (або колишнього члена сім`ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер для проживання на період її роботи.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, відповідачі з малолітніми дітьми ОСОБА_9 , 2011 року народження та ОСОБА_10 , 2013 року народження зареєстровані та проживають в кімнаті АДРЕСА_3 , що є гуртожитком Міністерства оборони України і перебуває на балансі позивача. Даний гуртожиток призначений для тимчасового проживання військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей під час проходження ними військової служби або навчання у військових навчальних закладах Міністерства оборони України.

Відповідачі були поселені в зазначений гуртожиток на підставі домовленості з командиром військової частини НОМЕР_1 , з якою в трудових відносинах не перебували. На даний час будь-яких стосунків з Міністерством оборони України та Збройними Силами України не мають. Ордер на зайняття кімнати в даному гуртожитку їм не видавався.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вселення відповідачів в кімнату гуртожитку відбулося з порушенням вимог закону і не породило для них житлових прав на користування жилою площею в гуртожитку та проживання в ньому, у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнив позов КЕВ м. Хмельницького про їх виселення.

При цьому судом обґрунтовано не прийнято до уваги доводи набуття малолітніми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зареєстрованими в гуртожитку, права на проживання в гуртожитку і неможливості їх виселення, оскільки їх право на проживання в гуртожитку є похідним від права особи, яка у встановленому законом порядку поселилася в гуртожиток. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 поселені в гуртожиток з порушенням вимог ст.ст.128, 129 ЖК України, п.10 розділу ІІ Примірного положення про гуртожитки, права на жилу площу в гуртожитку у них не виникло, тому малолітні діти теж такого права не набули. З цих же підстав на відповідачів не поширюються положення Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків та ст.125 ЖК України щодо неможливості виселення з гуртожитку без надання іншого житла осіб та членів їх сімей, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках, фактично проживають в них або є одинокими особами з неповнолітніми дітьми.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що кімната в гуртожитку у 1997 році була надана ОСОБА_11 , який тривалий час працював у військовій частині НОМЕР_2 , також не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції про виселення відповідачів. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 ордер на поселення в гуртожиток не видавався, він в нього не поселявся і не проживав, отже права на жилу площу в даному гуртожитку не набув. ОСОБА_11 значиться зареєстрованим і проживає в квартирі АДРЕСА_4 , про що свідчить довідка Хмельницької ЖЕК №5 від 28 жовтня 2014 року (а.с.93) та ордер на зайняття означеної трикімнатної квартири (а.с.92). Відповідачі не є членами його сім`ї. Ці обставини фактично були підтверджені в судовому засіданні ОСОБА_11 , який допитаний в якості свідка.

Є безпідставними і спростовуються матеріалами справи доводи скарги щодо пропуску КЕВ м. Хмельницького строку звернення до суду за захистом порушеного права (позовна давність).

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом при розгляді позову не вірно встановлені та перевірені обставини, які мають значення для правильного його вирішення, порушення норм матеріального чи процесуального права, тому підстав для скасування чи зміни рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/
Судді: /підписи/
З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус