Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3082/14-ц Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О. Л.
Категорія 23 Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Кароля» до Фермерського господарства «Віктор Д», ОСОБА_3, треті особи - Реєстраційна служба Бердичівського міськрайонного управління юстиції, управління Держземагенства в Бердичівському районі Житомирської області, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації речового права

за апеляційною скаргою представника відповідачів Фермерського господарства «Віктор Д» та ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ПП «Кароля» звернулося до суду із вказаним позовом та просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 і Фермерським господарством «Віктор Д» (далі - ФГ «Віктор Д»), скасувати державну реєстрації речового права ФГ «Віктор Д» на оренду земельної ділянки, зобов'язати Реєстраційну службу Бердичівського міськрайонного управління юстиції внести відповідні відомості до державного реєстру речових прав та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначало, що 27 березня 2009 року між ПП «Кароля», як орендарем, та ОСОБА_3, як орендодавцем, був укладений договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 10 років.

З 2009 року по 2014 рік орендована земельна ділянка використовувалася за цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі сплачувалася орендна плата.

Проте в кінці 2013 року ПП «Кароля» стало відомо, що відповідачі уклали між собою договір оренди на зазначену земельну ділянку та зареєстрували в Реєстраційній службі Бердичівського міськрайонного управління юстиції.

Вважає, що протиправними діями відповідачів порушено законне право ПП «Кароля» на володіння та користування орендованою ним земельною ділянкою.

Під час розгляду справи ПП «Кароля» уточнило свої позовні вимоги та просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,6139 га від 01 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Віктор Д», який зареєстрований 27 листопада 2013 року Реєстраційною службою Бердичівського міськрайонного управління юстиції, скасувати державну реєстрацію речового права ФГ «Віктор Д» на оренду земельної ділянки та стягнути судові витрати.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року позов задоволено.

Укладений 1 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством«Віктор Д» договір оренди землі загальною площею 1,6139 га. кадастровий номер земельної ділянки :07:000:0130, визнано недійсним, скасовано державну реєстрацію речового права Фермерського господарства «Віктор Д» на оренду вказаної земельної ділянки.

Стягнуто з Фермерського господарства «Віктор Д» та ОСОБА_3 на користь ПП «Кароля» по 243,60 грн. з кожного витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що позивач не довів право оренди земельної ділянки та не надав сам договір оренди земельної ділянки від 27 січня 2009 року. Проте міськрайонний суд визнав факт укладання договору оренди землі від 27 березня 2009 року між позивачем та ОСОБА_3 При цьому така вимога про визнання факту його укладання в даному провадженні не заявлялася.

Судом першої інстанції не враховано те, що позовна вимога про скасування державної реєстрації речового права ФГ «Віктор Д» на оренду спірної земельної ділянки заявлена до неналежних відповідачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 27 березня 2009 року між ОСОБА_3 та ПП «Кароля» був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 10 років.

Цей договір був належним чином зареєстрований, що підтверджується витягом з книги записів реєстрації договорів оренди Скраглівської сільської ради(а.с.31-32).

Проте 27 листопада 2013 року реєстраційною службо Бердичівського міськрайонного управління юстиції проведено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Віктор Д».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. ст.6,627 ЦК України).

Статтею 626 ЦК України визначено,що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 4 статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянко, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі.

Істотними умовами договору оренди землі відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є:

· об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

· строк дії договору оренди;

· орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

· умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

· умови збереження об'єкта оренди;

· умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

· умови повернення земельнорї ділянки орендодавцеві;

· існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

· визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;

· відповідальність сторін.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно вважав, що з 2009року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 існували договірні відносини, що випливали із укладеного між ними договору оренди. При цьому підприємство використовувало передану йому земельну ділянку за призначенням, сплачуючи орендну плату, а остання цю плату одержувала і будь-яких претензій не заявляла.

Проте, укладений 01 листопада 2013 року ще один договір оренди землі цієї ж земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме в момент вчинення правочину. Тобто, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація договору оренди його зміни та розірвання здійснюється відповідним органом за зверненням осіб з наданням відповідних документів, які є підставою для такої реєстрації (договір, судове рішення).

За змістом статей 6,18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Враховуючи наведене, суть державної реєстрації полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягли згоди з усіх умов договору, підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За правилами ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Припинення договору оренди відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» може бути тільки шляхом його розірвання за погодженням сторін. Згідно з ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах визначених договором.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір оренди землі від 01 листопада 2013 року, укладений між відповідачами по справі є недійсним тому, що укладений під час дії договору оренди від 27 березня 2009 року, який не припинив дії.

Надана угода від 27 червня 2013 року між ПП «Кароля» та ОСОБА_3 про припинення договору оренди на може бути прийнята до уваги, оскільки вона не пройшла державну реєстрацію.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір оренди землі від 27 березня 2009 року припинений відповідно до вимог ст. 654 ЦК України (договору, додаткової угоди про розірвання договорів оренди землі з подальшою їх державною реєстрацією), чи рішення суду, як це передбачено ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Суд першої інстанції, в ході розгляду справи, правильно встановив характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, визначив правові норми для їх вирішення та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність його рішення не впливають. Відтак підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідачів Фермерського господарства «Віктор Д» та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: