АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Побірченко Т.І., Пікуль А.А.

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест-ДК» про стягнення коштів,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9783/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Накладено арешт на нежилі приміщення з № 1 по № 3 групи приміщень № 9, 12 (в літ. А), загальною площею 35,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, номер об'єкта нерухомого майна № 00, які на праві приватної власності належать ОСОБА_2

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову в повному обсязі. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, ОСОБА_2 у правовідносинах з ОСОБА_3, які виникли з приводу укладення договору купівлі-продажу, діяв від імені та в інтересах ТОВ «Будінвест-ДК», а тому він не може відповідати своїм власним майном за зобов'язаннями у відносинах між ТОВ «Будінвест-ДК» та ОСОБА_3 Також, зазначає, що обраний судом вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яка діє в його інтересах, апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги, вважав, що оскаржувана ухвала є законною та обгрнутованою.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест-ДК» в судове засідання не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, в серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ «Будінвест-ДК», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідачів, солідарно, грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, що станом на 01 червня 2015 року становить 423 000,00 грн., 3 % річних у сумі 415,89 доларів США, що еквівалентно 8 796 грн. 07 коп., та завдану моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Також, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_6 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити пред'явлений позов шляхом накладення арешту на належні відповідачам об'єкти нерухомого майна, а саме: на належні ТОВ «Будінвест-ДК» квартири АДРЕСА_2 за реєстраційними номерами об'єкта нерухомого майна № 00 та № 00, а також на належні відповідачу ОСОБА_2 нежилі приміщення з № 1 по № 3 групи приміщень № 9, 12 (в літ. А), загальною площею 35,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, номер об'єкта нерухомого майна№ 00.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

При цьому, суд виходив з положень ст. ст. 151-153 ЦПК України, а також з того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відтак, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_3 шляхом накладенням арешту на нежилі приміщення з № 1 по № 3 групи приміщень № 9, 12 (в літ. А), загальною площею 35,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 на праві приватної власності, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, а також те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянтом не було зазначено, яке саме право ОСОБА_2 було порушено оскаржуваною ухвалою суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення судом першої інстанції положень ст. ст. 151, 152 ЦПК України, а також п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що у правовідносинах, які виникли між ним та позивачкою він діяв від імені та в інтересах ТОВ «Будінвест-ДК», оскільки, зазначене стосується суті заявленого спору та не вирішується судом під час розгляду питання про забезпечення позову.

Ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, посилання апелянта на те, що обраний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами є безпідставними, оскільки, як зазначив в ході апеляційного розгляду сам відповідач іншого майна він не має.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити апелянту, що він не позбавлений права на звернення до суду із заявою про заміну виду забезпечення позову за наявності підстав, визначених ст. 154 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Т.І. Побірченко

А.А.Пікуль