АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/618/13-ц 22-ц/774/46/К/15
Провадження № 22-ц/774/46/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 211/618/13-ц інстанції - Рибаєв О.А.
Категорія № 24 ( 3 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника позивача Зубко Анастасії Олександрівни,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2014 року по справі за позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №45" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року позивач Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація № 45" (далі - КП "ЖЕО № 45") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1. Відповідно до чинного законодавства власник зобов'язаний щомісячно сплачувати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також за комунальні послуги. У зв'язку з тим, що відповідачі своєчасно та в повному обсязі за надані послуги КП "ЖЕО № 45" не сплачують, утворилась заборгованість. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за період з 01 лютого 2009 року по 01 грудня 2013 року в сумі 4363,76 грн. та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2014 року позовні вимоги КП "ЖЕО № 45" задоволено, з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість за період з 01 лютого 2009 року по 01 грудня 2013 року в сумі 4363,76 грн.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на їх думку, суд дійшов помилкового висновку щодо доведеності позовних вимог, не звернув увагу на відсутність між сторонами договірних відносин, не перевірив якість та кількість наданих позивачем послуг, а також розрахунок їх вартості. Крім того, судом не враховано, що відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір спожитих послуг визначається в одиницях виміру цих послуг, а не у грошовому виразі, та будь-який договір, який не містить істотних умов, є недійсним. А також, посилання позивача на те, що ним надані послуги до квартири АДРЕСА_1, яка належить до комунальної власності, є безпідставними, оскільки вказана квартира знаходиться у приватній спільній сумісній власності відповідачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 зареєстровані та мешкають в квартирі АДРЕСА_1, з 1989 року - відповідач ОСОБА_3, з 2001 року - відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с. 24-26).

За період з 01 лютого 2009 року по 01 грудня 2013 року позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги, однак відповідачі за надані послуги кошти сплачували не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість з їх оплати на суму 4363,76 грн. за період з 01 лютого 2009 року по 01 грудня 2013 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог КП "ЖЕО № 45".

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 13 Закону України від 24 червня 2004 року "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальніх послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.Згідно з п. 2.3.7. "Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005р. № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08/2005h/ за № 927/11207, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації та витрати на виконання цих робіт здійснюються відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 1.4 "Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді", прийнятого відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р., затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005р. № 60 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2005р. за № 541/10821, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач надає послуги відповідачам згідно переліку послуг та тарифів, які затверджені рішенням Криворізької міської ради №823 від 26 листопада 2008 року "Про встановлення тарифу на послуги з утримання будинку та прибудинкової території у м. Кривому Розі" та розраховані у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 12 липня 2005 року "Про затвердження порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій".

На підтвердження своїх вимог позивачем надано розшифровку суми заборгованості відповідачів за період з 01 лютого 2009 року по 01 грудня 2013 року у розмірі 4363,76 грн..

Проте колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині визначення періоду та розміру заборгованості, стягнутої з відповідачів.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦПК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до положень ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причин пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачами в суді першої інстанції заявлено про застосування трирічної позовної давності до позовних вимог.

Задовольняючі позовні вимоги КП "ЖЕО № 45" та стягуючи з відповідачів заборгованість у розмірі 4363,76 грн. за період з 01 лютого 2009 року по 01 грудня 2013 року, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначену заяву, вважаючи, що строк позовної давності перервався вчиненням відповідачами дії, що свідчить про визнання ними боргу, а саме внесення на особистий власний рахунок з грудня 2010 року по вересень 2011 року, з листопада 2011 року по березень 2012 року, з липня 2012 року по жовтень 2012 року, з грудня 2012 року по лютий 2013 року грошових коштів за житлово-комунальні послуги.

Проте, судом залишено поза увагою, що відповідачами у зазначені періоди сплачені поточні платежі, а не платежі на погашення заборгованості за минулий період, тому такі дії не свідчать про визнання ними заборгованості понад строк позовної давності.

Враховуючи те, що частина заборгованості, яку просить стягнути позивач утворилась за період з 01 лютого 2009 року по 01 січня 2010 року, а з даним позовом КП "ЖЕО № 45" звернулося 01 лютого 2013 року, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права за вказаний період із пропуском строку позовної давності.

Із розрахунків, наданих позивачем вбачається, що за період з 01 лютого 2010 року по 01 грудня 2013 року заборгованість за надані комунальні послуги складає 2975 грн., тому саме цю суму необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача.

Зважаючи на це, доводи апеляційної скарги відповідачів щодо неправильного нарахування комунальних платежів є такими, що заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачів висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання відповідачів на відсутність договору на надання послуг є необґрунтованим, оскільки згідно із ч. 1 ст.. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Позивачем надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а відповідачами вони споживалися. Такі дії свідчать про існування обов'язку відповідачів здійснювати оплату таких послуг.

Статтями 20, 21 Закону "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін.

Сам факт відсутності укладеного договору не звільняє відповідачів від обов'язку оплачувати житлово-комунальні послуги, а лише позбавляє їх можливості скористатися в повному обсязі правами споживача, передбачених Законом "Про захист прав споживачів", на отримання послуг вчасно та відповідної якості згідно з умовами укладеного договору.

Посилання відповідачів стосовно відсутності в матеріалах справи доказів надання позивачем та отримання відповідачами житлово-комунальних послуг, за які нарахована заборгованість, спростовуються наявною у справі наданою позивачем інформацією про витрати на утримання будинку АДРЕСА_1 та нормативними документами щодо підстав застосування тарифів на нарахування оплати за послуги.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної якості та кількості наданих позивачем послуг є безпідставними, оскільки предметом даного спору є лише наявність або відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги, а не їх якість та кількість.

Доводи апеляційної скарги відповідачів стосовно того, що квартира належить їм на праві спільній сумісній власності, а не на праві комунальної власності також не можуть бути взятими до уваги, оскільки згідно п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року № 2482-ХП власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних затратах, пов'язаних з утриманням будинків і прибудинкових територій, залежно від їх частки у майні будинку.

Згідно зі ст.. 13 цього ж Закону власники квартир зобов'язані сплачувати експлуатаційні витрати на утримання приватизованих квартир на рівні квартирної плати, встановленої для державного житла, а порядок оплати комунальних послуг в України єдиний, незалежно від форм власності житла.

Відповідно до п. 2 "Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529, тарифи розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням типового переліку таких послуг.

Розмір фактичних тарифів на житлово-комунальні послуги визначений рішенням Криворізької міської ради №823 від 26 листопада 2008 року "Про встановлення тарифу на послуги з утримання будинку та прибудинкової території у м. Кривому Розі".

Інші доводи апеляційної скарги також не містять підстав для звільнення відповідачів від сплати заборгованості, оскільки не мають істотного значення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду в частині періоду та розміру заборгованості, стягнутої з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 солідарно на користь КП "ЖЕО № 45", необхідно змінити, зменшивши цей розмір з 4363, 76 грн. до 2975, 27грн за період з 01 лютого 2010 року по 01 грудня 2013 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2014 року в частині періоду та розміру заборгованості, стягнутої з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 солідарно на користь Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №45", змінити, зменшивши цей розмір з 4363(чотирьох тисяч триста шістдесяти трьох) гривень 76 копійок до 2975 (двох тисяч дев?ятьсот сімдесяти п'яти) гривень 27 копійок за період з 01 лютого 2010 року по 01 грудня 2013 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів