РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, завданої порушеннями прав працівника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, завданої порушеннями прав працівника. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 11.09.2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду головного економіста ПАТ «Закарпаттяобленерго», а 31.12.2014 року звільнено з роботи. Згідно надано довідки про розмір нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати від 28.08.2014 року №1153 вбачається, що ОСОБА_1 нараховано, але не виплачено в період з 11.09.2013 року по 31.12.2013 року 2586,48грн. При звільненні зазначена сума коштів виплачена не була та підлягає стягненню в судовому порядку. Як вбачається з Довідки ПАТ «Закарпаттяобленерго» від 29.08.2014 року №1153 заробітна плата в листопаді та грудні 2013 року склала 21224,72грн. При цьому позивачкою було відпрацьовано 43 робочих дні. Таким чином середньомісячний заробіток позивачки становить 493,60грн. У звязку з цим, просить суд задовольнити позовні вимоги, та, винести рішення, яким стягнути з ПАТ «Закарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 2586,48грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з дня звільнення 31.12.2013 і по день постановлення судом рішення, виходячи з середньоденного заробітку 493,60грн.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, а саме просили суд винести рішення, яким стягнути з ПАТ «Закарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 2586,48грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з дня звільнення 31.12.2013 і по день постановлення судом рішення, виходячи з середньоденного заробітку 415,17грн., 2000грн. моральної шкоди та допустити негайне виконання рішення суду.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, про що надали суду письмові заперечення. Просили суд винести рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позову, так як такий є необґрунтований, не підтверджений належними доказами.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивача, представників відповідача, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

ОСОБА_1 працювала на посаді головного економіста ПАТ «Закарпаттяобленерго», з якої її було звільнено 06.09.2013 року Наказом №832-К за угодою сторін. В той же час 11.09.2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду головного економіста ПАТ «Закарпаттяобленерго» за строковим трудовим договором з 11.09.2013 року по 31.12.2013 року, а 31.12.2014 року звільнено з роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними наказами. В той же час позивачка вказує на те, що з нею не було проведено повного розрахунку при звільненні

Згідно ст. 91 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

На виконання ст. 91 КЗпП України, з метою підвищення ефективності та продуктивності праці, а також задля забезпечення умов праці, необхідних для виконання роботи, як цього вимагає ст. 21 КЗпП України на підприємстві було запроваджено можливість використання деякими категоріями працівників службового стільникового звязку.

По справі встановлено, що ліміти використання послуг службового стільникового звязку встановлювалися відповідними організаційно розпорядчими документами по підприємству.

Наказом по товариству від 28.11.2006 року за № 295 встановлено ліміт використання службового стільникового звязку в кількості 167 пакетних хвилин.

Пунктом 4 згаданого наказу працівників компанії зобовязано суворо дотримуватися меж встановлених тарифних планів та встановлено, що всі дзвінки, здійснені: не в службових цілях; на номери корпоративної мережі UMC понад встановлений ліміт; на номери UMC, що не входять до корпоративної мережі; на номери інших операторів чи закордон; на міські номери чи здійснені у роумінгу, а також контент послуги, у т.ч.: інтернет, SMS, USSD, MMS, WAP тощо вважати розмовами, що були здійснені понад встановленого ліміту, які підлягають оплаті як неслужбові за рахунок працівника, що допустив перевищення ліміта згідно поданої ним заяви, шляхом вирахування вартості розмов, здійснених понад встановленого ліміту, із заробітної плати цього працівника.

У відповідності до поданої ОСОБА_1 заяви від 06.12.2006 року за № б/н остання просить вираховувати з її заробітної плати вартість послуг службового стільникового звязку, використаних понад ліміт, встановлений в мережі Українського мобільного звязку з 01.12.2006 року.

22.12.2005 року ПАТ «Закарпаттяобленерго» видано позивачці стільниковий телефон Nokia 6030 зі службовим номером 50 432 48 50.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦКУ зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦКУ підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Оскільки Корпоративна угода за № 5.22981 про надання послуг стільникового радіотелефонного звязку від 17.09.2003 року з оператором стільникового звязку укладалась саме ПАТ «Закарпаттяобленерго» то, розрахунки за ці послуги здійснювались таким способом, що кошти сплачувались ОСОБА_1 на рахунок відповідача, а відповідачем ці кошти, з урахуванням вартості послуг у межах ліміту сплачувались на користь оператора мобільного звязку згідно виставлених останнім рахунків.

31.03.2013 року, ПрАТ «МТС УКРАЇНА» виставлено до оплати відповідачеві рахунок за № НОМЕР_1. Згідно даного рахунку вбачається, що протягом розрахункового періоду з 01.03.2013 року по 31.03.2013 року ОСОБА_1 перевищено ліміт використання стільникового звязку на загальну суму 7 777,57 грн. без ПДВ І ПФ, зокрема: вихідні дзвінки по Україні на суму 4,96 без ПДВ І ПФ, вихідні дзвінки абонентам інших мобільних операторів на суму 100,15 грн. без ПДВ І ПФ та контент послуги: SMS, USSD, MMS, WAP, довідкові, розважальні та інші сервіси за спеціальними цінами на суму 7 762,46 без ПДВ І ПФ.

Згадана сума за березень 2013 року за контент послуги: SMS, USSD, MMS, WAP, довідкові, розважальні та інші сервіси за спеціальними цінами з ПДВ І ПФ становить 9 872,21 грн.

30.04.2013 року, ПрАТ «МТС УКРАЇНА» виставлено до оплати відповідачеві рахунок за № НОМЕР_2. Згідно даного рахунку вбачається, що протягом розрахункового періоду з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року позивачем перевищено ліміт використання стільникового звязку на загальну суму 1 354,12 грн. без ПДВ І ПФ, зокрема: вихідні дзвінки по Україні на суму 0,7 без ПДВ І ПФ, вихідні дзвінки абонентам інших мобільних операторів на суму 8,15 грн. без ПДВ І ПФ, вихідні дзвінки абонентам МТС та МТС Передоплата на суму 0,83 грн. без ПДВ І ПФ, вихідні дзвінки з Корпоративної Мережі-Базової на мережу МТС та контент-послуги: SMS, USSD, MMS, WAP, довідкові, розважальні та інші сервіси за спеціальними цінами на суму 1 344,34 без ПДВ І ПФ.

Згадана сума за квітень 2013 року за контент послуги: SMS, USSD, MMS, WAP, довідкові, розважальні та інші сервіси за спеціальними цінами з ПДВ І ПФ становить 1714,27грн.

Таким чином, вартість послуг службового стільникового звязку, використаних ОСОБА_1 понад встановлений ліміт становить 11 586,48 грн.

Отже, в контексті вищенаведених норм та з урахуванням ст.ст. 626 628 ЦК України фактично суттю правовідносин між відповідачем, позивачем та оператором стільникового звязку щодо наданих останнім послуг телефонного звязку є угода за якою позивач взяв на себе зобовязання користуватися телефонним звязком та доручив від його імені відповідачеві, у випадку використання послуг службового стільникового звязку в поза робочий час та/або не на виконання трудових (службових обовязків) та/або з перевищенням встановленого ліміту, здійснювати сплату таких послуг на користь оператора.

Таким чином, вартість послуг службового стільникового звязку в сумі 11 586,48 грн., використаних позивачем протягом 03.2013 року та 04.2013 року понад встановлений ліміт, не являють собою шкоду, збитки тощо, завдані відповідачеві, а являються лише обсягом послуг стільникового звязку, які сплачуються позивачем самостійно

З урахуванням положень наказу по товариству від 28.11.2006 року за № 295 згадана сума підлягає до сплати позивачем із врахуванням встановленого ліміту використання службового стільникового звязку.

Даний наказ було розроблено та доведено до відома позивача з урахуванням строків, визначених ст. 136 КЗпП України, тобто не пізніше двох тижнів з дня виявлення перевищення ним ліміту використання послуг службового стільникового звязку. При цьому, згаданий наказ було видано навіть раніше ніж це передбачено ст. 136 КЗпП України, а саме при впровадженні на підприємстві такої пільги, як часткова оплата послуг стільникового звязку.

Таким чином, працівників відповідача останнім було заздалегідь повідомлено про їх обовязок сплачувати за рахунок власних коштів вартість перевищення ними ліміту використання послуг службового стільникового звязку, і що сплата цих сум буде здійснюватись шляхом самостійного вираховування відповідачем з їхніх заробітних плат.

При цьому, згідно поданої позивачем заяви від 06.12.2006 року за № б/н останній дав згоду на самостійне вираховування відповідачем цих коштів із заробітної плати позивача без будь яких обмежень.

Строків вирахування коштів із заробітної плати позивача, визначених ст. 136 КЗпП України, також не порушено, оскільки з рахунками №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 його було ознайомлено 02.04.2013 року, про що свідчить розписка надана самим позивачем.

Крім того, судом встановлено, що після виставлення до оплати рахунку від 31.03.2013 року за № позивачка звернулася на адресу ПАТ «Закарпаттяобленерго» з проханням здійснити реструктуризацію суми 9 872,21 грн., що додатково вказує на дотримання відповідачем строків, визначених ст. 136 КЗпП України.

При цьому, вираховування із заробітної плати коштів по рахунку № НОМЕР_1 розпочалось в квітні 2013 року, а по рахунку № НОМЕР_2 розпочалось в жовтні 2013 року.

Також, з огляду доданої відповідачем до матеріалів справи довідки про розмір заробітної плати вбачається, що кошти вирахувані відповідачем із заробітної плати ОСОБА_1 на оплату перевищення ліміту використання послуг службового стільникового звязку не перевищують розмір її середнього місячного заробітку, що відповідає вимогам ст.ст. 130 та 132 КЗпП України.

Відповідно до ст. 57 КЗпП час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) визначено правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Так, у ПАТ «Закарпаттяобленерго» діють правила внутрішнього трудового розпорядку, які затверджені профспілковою конференцією колективу відповідача протоколом від 04.10.2011 року, з якими позивачка була ознайомлений.

Відповідно до п. 5.3. правил внутрішнього трудового розпорядку, у відповідача встановлено пятиденний робочий тиждень з 8.00 годин до 17.00 годин з перервою на обід.

Відповідно ОСОБА_1 підпорядкована загальному графіку внутрішнього трудового розпорядку. Після 17.00 години позивачка не мала право та не була зобовязаний вчиняти будь яких дій на виконання своїх трудових обовязків. Відтак, використання послуг службового стільникового звязку (у т.ч. відправлення смс) частково здійснювалось позивачем з номера 50 432 48 50 в позаробочий час та не в межах виконання своєї трудової функції.

А тому, всі розрахунки між ПАТ «Закарпаттяобленерго» та позивачкою щодо використання телефонного номера 50 432 48 50 після 17.00 годин, в обідній час, а також у вихідні та неробочі дні, були здійсненні фактично за межами існуючого трудового договору відповідно до цивільної угоди, яка фактично була укладена між сторонами та порядок дій по ній був погоджений сторонами шляхом вчинення взаємних дій.

При цьому, враховуючи, що сума коштів, яка вираховувалась ПАТ «Закарпаттяобленерго» із заробітної плати позивачки стосується контент послуг: SMS, USSD, MMS, WAP, довідкові, розважальні та інші сервіси за спеціальними цінами то, в контексті п. 4 наказу по товариству від 28.11.2006 року за № 295 такі дії позивачки вважаються використанням мобільного телефону та закріпленого за ним номера в особистих (не службових) цілях.

Тобто, весь обєм контент-послуг використано позивачем не при виконанні трудових (службових) обовязків.

Згідно п. 7 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року встановлено, що при визначенні розміру матеріальної шкоди, заподіяної працівниками самовільним використанням в особистих цілях технічних засобів (автомобілів, тракторів, автокранів і т.п.), що належать підприємствам, установам, організаціям, з якими вони перебувають у трудових відносинах, слід виходити з того, що така шкода, як заподіяна не при виконанні трудових (службових) обов'язків, підлягає відшкодуванню із застосуванням норм цивільного законодавства. У цих випадках шкода відшкодовується у повному обсязі, включаючи і не одержані підприємством, установою, організацією прибутки від використання зазначених технічних засобів.

Позивачка ОСОБА_1 в наданому позові та поясненнях в судовому засіданні вказує на те, що 11.09.2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду головного економіста ПАТ «Закарпаттяобленерго», а 31.12.2014 року звільнено з роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними наказами. В той же час ОСОБА_1 вказує на те, що з нею не було проведено повного розрахунку при звільненні.

Однак, в матеріалах справи наявна Заява ОСОБА_1 від 11.09.2013 року згідно якої позивачка надала згоду на подальше вирахування із її зарплатних коштів на оплату пере ліміту за мобільний звязок.

В той же час, у період з 05.05.2014 року по 16.05.2014 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Закарпатській області проводилась перевірка відповідача щодо додержання останнім законодавства про працю.

Одним із питань, що підлягало вищенаведеній перевірці була виплата працівнику в день звільнення всіх сум, що належать йому від підприємства згідно ст. 116 КЗпП України.

В ході проведення вищенаведеної перевірки у відповідача не було виявлено фактів порушень ст. 116 КЗпП України.

За результатами проведення вищенаведеної перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Закарпатській області складено Акт за № 07-07-031/0358, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією.

Окрім того, судом встановлено, що невиплата позивачці при звільненні всіх нібито належних їй сум не являє собою самостійне порушення норм КЗпП України і є лише наслідком вираховування цих коштів із заробітної плати позивача згідно наказу по товариству від 28.11.2006 року за № 295.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз 3 п. 20 постанови від 24.12.1999 року за № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку

Таким чином, ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 79, 119, 143, 146, 218, 228, 367 ЦПК України, ст.ст. 47, 94, 94, 97, 115, 116, 117, 232, 233 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 21, 24, 33 Закону України «Про оплату праці», ч.5 п.25, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року N13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", рішенням КСУ України від 15.10.2013 року №1-18/2013, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, завданої порушеннями прав працівника відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів до апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_5