Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2015 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунальної установи "Одеська обласна клінічна лікарня", головного лікаря комунальної установи "Одеська обласна клінічна лікарня" Гульченка Юрія Івановича, Управління охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування наказу про внесення змін до штатного розпису на 2015 рік у частині скорочення посади старшої медичної сестри, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із позовом і просить ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати Наказ №185 від 30.10.2014 року про внесення змін до штатного розпису на 2015 рік у частині скорочення посади старшої медичної сестри, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що головний лікар не має таких повноважень і не може скорочувати посаду головної медичної сестри, оскільки така посада передбачена типовими штатами закладів охорони здоров'я. Також позивачка зазначила, що на протязі останніх трьох років відчувала тиск з боку керівництва і вказаний наказ вважає направленим проти неї особисто, тому вона вимушена звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі згідно заявлених уточнених вимог на підставі наявних у справі доказів, вимоги позивачки вважала законними й обґрунтованими.

Представник відповідачів комунальної установи "Одеська обласна клінічна лікарня" та головного лікаря комунальної установи "Одеська обласна клінічна лікарня" Гульченка Юрія Івановича - Кушнеров С.О. у судовому засіданні проти позову заперечував, вимоги вважав безпідставними та просив у позові відмовити повністю, надавши письмові заперечення на позов із відповідними доказами.

Від Управління охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації на адресу суду надійшли письмові заперечення, у відповідності до який вони вважали заявлені до них вимоги помилковими, оскільки врегулювання відносин у колективі комунальної установи не належить до їх безпосередньої компетенції.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так у судовому засіданні встановлено, що позивачка у справі з 01.06.2011 року працює на посаді старшої медичної сестри комунальної установи "Одеська обласна клінічна лікарня".

Згідно з Наказом комунальної установи №185 від 30.10.2014 року, позивачку було попереджено про наступне звільнення за скороченням штату працівників та повідомлено про вакантні посади, що відповідають її кваліфікації, з яким вона ознайомлена 05.11.2014 року, про що міститься її підпис та позивачкою не заперечувалось.

У відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною першою-третьою ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Частиною 3 статті 64 ГК України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

У відповідності до роз'яснень Міністерства юстиції України «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» від 25.01.2011 року скорочення штату - це зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо. Право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу.

Скорочення штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо.

Правовою підставою для скорочення штатів є відповідний розпорядчий документ власника /уповноваженої особи/, прийняття якого є прерогативою адміністрації /керівництва/ незалежно від доцільності такого скорочення /ст.40 КЗпП України/.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров'я», заклад охорони здоров'я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Наказ Міністерства охорони здоров'я №33 від 23 лютого 2000 року "Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я", на який посилаються сторони, встановлює вимоги до граничних нормативів та не забороняє визначати штати у меншій кількості, ніж типові.

Штатний розклад державного закладу встановлюється компетентним органом державної влади.

Відповідно до положень вказаного наказу, штатна чисельність працівників закладів охорони здоров'я, визначена згідно з цими штатними нормативами і типовими штатами, є граничною.

Штатна чисельність працівників, яка підлягає затвердженню за штатним розписом, повинна бути приведена у відповідність з визначеним фондом оплати праці, доведеним у бюджетних призначеннях на оплату праці. Штатні розписи щорічно переглядаються після доведення лімітів асигнувань на поточний рік.

Відповідно до п.45 Постанови КМУ від 28.02.2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ» штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року.

З системного аналізу даних правових норм вбачається, що власник /уповноважена особа/ вправі на власний розсуд вносити зміни до штатного розпису, не обмежуючись їх кількістю та обґрунтованістю. Власник /уповноважена особа/ на свій розсуд регулює чисельність структурних підрозділів, зменшує кількість одних посад, при тому збільшуючи кількість інших посад. Ніхто не може ставити під сумнів доцільність скорочення чисельності або штату працівників і ніхто не може нав'язати власнику чи уповноваженому ним органу свою волю відносно скорочення тієї чи іншої посади.

Таким чином, вирішення питань доцільності, економічної обґрунтованості та виробничої необхідності змін в штаті працівників є прерогативою самого підприємства і в площині судової оцінки не перебуває.

Ствердження позивачки про тиск з боку керівництва та фактичне скорочення її особисто із зазначеної установи не підтверджені жодним належним і допустимим доказом та спростовується даними посадових інструкцій щодо фактичного виконання функціональних обов'язків позивачки іншими працівниками установи, а також запропонованих позивачці інших посад у відповідності до її спеціальності, тому такі ствердження мають характер припущення.

Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз зазначених норм закону у сукупності зі встановленими у судовому засіданні обставинами справи свідчить про відсутність порушень зі сторони роботодавця при вирішенні питання щодо скорочення чисельності та штату працівників, тому вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

Судовий збір сплачено при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 61, 64, 79, 88, 158, 209, 212-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Копію рішення направити Управлінню охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: