Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року Приазовський районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді: Апалькової О.М.

при секретарі : Цукановій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на житловий будинок,

в с т а н о в и в:

17.06.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду зі вказаним вище позовом.

В обґрунтування позову посилається на наступні обставини:

Так,з 08 жовтня 2011 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Приазовського районного управління юстиції Запорізької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 59.

Від шлюбу народився син, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після реєстрації шлюбу вона з відповідачем грошей на особисте житло не мали, тому деякий час проживали у його батьків, а потім переїхали проживати до квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності її матеріОСОБА_15 та бабусі, ОСОБА_5, де постійно проживали до 18 жовтня 2013 року. Після чого її матір та бабуся продали гр. ОСОБА_6 дану квартиру за 10 000 тисяч доларів США, що на той час складало 82 000,00 гривень з метою придбання їй житлового будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18.10.2013 року. Покупець квартири, ОСОБА_6 грошові кошти передавала матері та бабусі частками, а саме: 18.09.2013 року передано аванс у сумі 3000 доларів США, 30.09.2013 року гроші у сумі 5400 доларів США, 10.03.2014 року 1600 доларів США, що оформлялось розписками, які знаходяться у покупця.

За вказані гроші вона з чоловіком, перебуваючи у шлюбі, придбали житловий будинок АДРЕСА_2, який в силу її юридичної неусвідомленості, було зареєстровано за відповідачем по справі. Продавцю даного житлового будинку, ОСОБА_7 грошові кошти за вказаний будинок передавались також частками, після одержання їх у ОСОБА_6, тобто 18.09.2013 року аванс у сумі 3000 доларів США,30.09.2013 року гроші у сумі 5400 доларів США,що свідчить про те,що на день укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, тобто на 04.11.2013 року вони передали 8400 доларів США, що на той час було еквівалентно 68000 грн., а останню суму грошей у розмірі 1600 доларів США було передано продавцю після укладання договору, тобто10.03.2014 року.

16.03.2015 року рішенням Приазовського районного суду Запорізької області шлюб між нею та відповідачем розірвано. В спірному житловому будинку ні вона, ні відповідач не зареєстровані та на теперішній час не проживають. За час спільного проживання ніяких капітальних ремонтів на будівництв за сумісні кошти не здійснювали.

Крім того, на теперішній час вона здала за договором найму даний житловий будинок іншій людині, однак, у зв'язку з тим, що будинок оформлено на відповідача у неї виникає загроза того, що він може розпорядитися вказаним майном на свій розсуд, оскільки 22.04.2015 року, він, як власник спірного житлового будинку, наймачу цього приміщення направив письмову претензію про його звільнення.

У період їх сумісного життя та на час придбання житлового будинку відповідач не працював, а займався господарством. Вона також не працювала, оскільки навчалась. За період з 01.03.2012 року по 30.06.2014 року її дохід, який складався від догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку у сумі 1600 гривень, отже сумісних коштів на придбання спірного житлового будинку у неї з відповідачем не було.

Факт того, що вищевказаний житловий будинок було придбано за її особисті гроші, які вона одержала від матері та бабусі, після продажу їх квартири. Після припинення шлюбних відносин відповідач не претендував на спірний будинок та обіцяв переоформити на її ім'я.

Але, незважаючи на її неодноразові прохання, відповідач не бажає в добровільному порядку переоформити спірний житловий будинок на неї, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Просить суд визнати на нею право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_2, а також стягнути судові витрати на сплату судового збору у розмірі 820 гривень.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі і послалася на ті ж підстави, які були викладені у позовній заяві.

До своїх пояснень добавила, що після реєстрації шлюбу з чоловіком проживали у його батьків, але у зв'язку з тим, що не склалися відносини з ними вона з чоловіком та дитиною перейшли проживати до її матері та бабусі, де прожили один рік. Однак хотілось купити житловий будинок та вести домашнє господарство, після чого за її проханням, мати та бабуся знайшли такий будинок за оголошенням та отримуючи грошові кошти частками від продажу своєї квартири, які були її власниками, передавали в цей же день ці ж самі грошові кошти частками продавцю житлового будинку, ОСОБА_7 Вважає спірний будинок своєю особистою власністю, який був куплений на гроші як матері так і бабусі і цим фактом погоджувався відповідач. На оформлення документів на покупку будинку в розмірі 6500 гривень надали батьки відповідача і вона на тепер згодна віддати назад ці кошти. При передачі грошей за покупку будинку вона ні разу не була присутньою, так як цим займалися колишні власники квартири. Добавила також, що відповідач ніде не працював, мав невеликі доходи від продажу свиней приблизно 1000 гривень в місяць. Вона також не працювала, але отримувала компенсацію в розмірі 1600 гривень по догляду за дитиною до двох років. При оформленні договору вона не повідомляла нотаріуса про те, що житловий будинок придбається за її особисті грошові кошти.

Представник позивача, адвокат Чеботар Н.А. позов позивачки підтримала в повному обсязі та показала, що спірний будинок дійсно був придбаний під час шлюбу, але не за сумісні грошові кошти сторін, а за її особисті кошти, які вона одержала від матері та бабусі від продажу їх квартири.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що він також має право на цей спірний будинок, так як він був куплений в період шлюбу з позивачкою і вважає набуте майно їх спільною сумісною власністю за гроші, які були передані їх молодій сім'ї родичами з боку позивачки.

Представник відповідача, ОСОБА_9, який діє за довіреністю проти позову також заперечує в повному обсязі та показав:

Так, під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали спірний будинок за 82000 гривень, з яких продавець одержав від покупця 68000 гривень, а решту суми у розмірі 14000 гривень його довіритель особисто сплатив 17.04.2015 року, про що склав заяву щодо підтвердження сплати залишку грошової компенсації, яка була зареєстрована приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу, в реєстрі за номером № 317.

Крім того, п.4.12 договору купівлі - продажу житлового будинку від 4 листопада 2013 року передбачено, що позивачка надала згоду відповідачу на купівлю за набутті подружжям в період перебування у зареєстрованому шлюбі грошові кошти нерухомого майна, а саме спірного будинку, яка викладена в формі заяві і справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом. Перед підписанням цієї заяви нотаріус роз'яснив зміст статей Сімейного Кодексу України, тому вважає, що нерухоме майно у вигляді будинку, який придбаний сторонами в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю.

Суд також вислухав свідків з боку позивачки.

Так, свідок ОСОБА_10 показала суду, що її матір, ОСОБА_6 18.10.2013 року придбала квартиру АДРЕСА_1 за 70 000,00 гривень у ОСОБА_15 та ОСОБА_5, родичів позивачки в якій проживає зараз вона зі своєю дитиною. У вересні 2013 року нею та матір'ю було передано продавцям аванс у сумі 3000 доларів США в рахунок покупки квартири,пізніше ще було передано 5400 доларів США, а остання сума грошей 1600 доларів США передавалась за місцем її роботи в магазині, всього вартість квартири складала 10 000,00 доларів США.

Свідок ОСОБА_5 показала суду, що позивачка доводиться онукою, яка вийшла заміж і зі своїм чоловіком проживали в квартирі, власником якої є вона та донька, матір позивачки. Було вирішено купити будинок, після чого продали квартиру за 10 000 доларів США і вона придбала для онуки житловий будинок. Покупець квартири частками віддавала гроші, а вона в свою чергу разом з матір'ю позивачки передавали частками отримані суми продавцю будинку, ОСОБА_7 Після розлучення онуки з відповідачем останній до будинку претензій не мав та погоджувався передати домоволодіння в любий момент в добровільному порядку, а з червня 2014 року вирішити питання щодо продажу спірного будинку відмовляється. Стверджує, що гроші від продажу квартири вона та її донька, ОСОБА_15 віддавали особисто власнику спірного будинку, ОСОБА_7, позивачці гроші вони не передавали.

Свідок ОСОБА_15 показала суду, що доводиться матір'ю позивачки. Сторони після укладання шлюбу спочатку проживали у батьків відповідача, потім з нею та бабусею, а після знімали житло. Було вирішено купити будинок для доньки, а мати та чоловік проти цього не заперечували. Позивачці купили будинок за 10 000 доларів США за гроші від проданої квартири, які вона отримувала частками від покупця і ці ж самі гроші передала продавцю будинку за місцем її проживання, однак розписки від нього не брала, останню частку грошей в сумі 1600 доларів США отримала від покупця квартири в магазині, де працює її донька ОСОБА_10 і ця частина грошей в присутності чоловіка та матері була передана власнику житлового будинку ОСОБА_7 Також просила сватів оформити документи на покупку будинку і їй звісно що останні заплатили 6500 гривень.

Також до своїх пояснень додала,що відповідач мав дохід від продажу свиней розмір якого не знає, донька отримувала допомогу по догляду за дитиною, а також навчалась, але стипендію не отримувала. Стверджує, що спірний житловий будинок був куплений позивачці за особисті грошові кошти, які належали як їй так і бабусі від продажу квартири. Після розірвання шлюбу між сторонами зі слів позивачки їй стало відомо про те, що власником будинку є відповідач, а не донька. В липні 2014 року відповідач покинув свою сім'ю та пішов проживати до своїх батьків і не відмовлявся про те, що підпише всі документи на продаж будинку якщо таке питання стане, однак на тепер вирішити питання в добровільному порядку не бажає.

Свідок ОСОБА_7 показав суду, що питання щодо продажу житлового будинку з ним домовлявся батько відповідача, який передав завдаток у розмірі 1000 доларів США в рахунок оформлення документів щодо договору купівлі-продажу житлового будинку. Також перед оформленням батьки позивачки також дали йому частину грошей в сумі 5-6 тисяч доларів США. Остання частина коштів передана йому через 2-3 місяці після підписання договору двома частками, як з боку батьків позивачкою так і з боку відповідача, про що склав заяву у нотаріусу в якій зазначив, що грошові кошти отримав від відповідача в повному обсязі, а не частково, так як вважав, що це не є принципово для сторін тому що вважав їх однією сім'єю. Не заперечує про той факт, що батько відповідача говорив йому про те, що батьки позивачки продають квартиру з ціллю покупки будинку. За продаж будинку він отримав 10 000 доларів США. Останню суму грошей отримав в магазині, після того, як новий власник квартири передала матері позивачки, а та в свою чергу гроші віддала йому особисто.

Добавив до своїх пояснень, що зі слів батьків позивачці відомо про те, що сторони по справі продають квартиру та разом будуть купувати будинок.

Свідки, як ОСОБА_12 так і ОСОБА_13 показали суду, що вони дружили з сім'єю ОСОБА_2. Деякий час сторони проживали у батьків відповідача, а після скандалу перейшли проживали в квартиру бабусі позивачки. Бабуся запропонувала ОСОБА_1 придбати житловий будинок, після чого продала свою квартиру та купила онуці спірний будинок. Які суми і кому передавались, вони не знають, відомо про те, що договір оформлено на відповідача, який внаслідок розлучення на будинок не претендував.

Свідок, ОСОБА_14 показала суду, що їй звісно зі слів матері позивачки про те, що сторони в період шлюбу проживали як у батьків відповідача так і в квартирі, власником якої була бабуся позивачки. Зі слів бабусі їй також відомо про те, що вона погодилась продати квартиру щоб купити будинок для онуки. Гроші від проданої квартири отримувались частками за три рази та передавались особисто ОСОБА_7 матір'ю позивачки. Одного разу чула від відповідача, що бабуся позивачки дозволила продати квартиру та купити будинок. На тепер відповідач претендує на будинок, мотивуючи тим, що він купував його за свої особисті гроші.

Вислухавши пояснення сторін, свідків з боку позивачки, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини:

08.10.2011 року позивачка разом з відповідачем зареєстрували шлюб( а.с.7) у якому народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2( а.с.8).

04.11.2013 року сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_2 ( а.с.22-23).

16 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області( а.с.9).

- згідно заяви, яка посвідчена 04.11.2005 року приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу (а.с. 89) видно, що позивачка, ОСОБА_1 дала згоду своєму чоловіку,ОСОБА_2 на купівлю на умовах та за ціною на свій розсуд за сумісно набуті ними в період зареєстрованого шлюбу грошові кошти нерухомого майна-житлового будинку під номером АДРЕСА_2.

Приведені фактичні дані свідчать про наявність між сторонами сімейно-правових відносин.

Судом встановлено, що під час шлюбу, сторонами був придбаний спірний будинок, власником якого є відповідач,а позивачка при цьому дала письмову згоду на його купівлю.

Суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є - майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визначення майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини , що свідчать про особистість власності дружини, а саме факт придбання будинку за кошти, які належали їй особисто.

Однак суд вважає, що доводи позивачки про те, що спірний житловий будинок придбаний за її особисті кошти є неспроможними, оскільки судом було встановлено, що грошові кошти від проданої квартири належали як матері так і бабусі позивачки і від них вона не одержувала гроші після продажу їх квартири, в руках не тримала і не передавала їх власнику спірного будинку. Своїх особистих коштів не мала, так як не працювала, а тільки отримувала допомогу на дитину до трьох років.

Крім того, представником відповідача суду надана заява від 17.04.2015 року, з якої вбачається, що відповідач, ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_7 залишок грошової суми у розмірі 14 000,00 гривень за проданий житловий будинок АДРЕСА_2 і справжність підпису засвідчена приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу ( а.с.53)

Суд критично відноситься до показів всіх свідків з боку позивачки, допитаних під час розгляду справи, так як їх покази не стосуються предмету спору, а підтверджують встановленню інших правовідносин, а також щодо надання представником позивача письмового доказу у вигляді розписок про передачу та отримання грошей від проданої квартири, як матір'ю так і бабусею позивачки та ксерокопій документів, а саме: договору купівлі - продажу квартири від 18.10.2013 року, технічного паспорту, витягу до нього та заяви від ОСОБА_15 та ОСОБА_5 про отримання ними грошей від гр. ОСОБА_6( а.с.10-11, а.с.12-19,20,21), оскільки надані документи за своїм змістом не є належними доказами у спірних правовідносинах між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З викладеного випливає, що спірний житловий будинок придбаний під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя оскільки майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя майно було придбано чи внесені грошовими коштами.

Крім того, достовірно встановлено, що житловий будинок придбано за згодою позивачки, а саме одного з подружжя, яка є обов'язковою і має бути подана письмово, що підтверджується заявою, підпис якої посвідчено приватним нотаріусом і сумнівів в неправильності чи незаконності складання даної заяви у суду не має,у зв'язку з чим суд не бере до уваги посилання позивача про те, що із-за своєї необізнаності у правових питаннях вона підписала заяву щодо надання згоди на купівлю на умовах та за ціною на свій розсуд за сумісно набуті сторонами в період зареєстрованого шлюбу грошові кошти нерухомого майна-житлового будинку АДРЕСА_2 її чоловіком, ОСОБА_16,04.11.2013 року, де справжність підпису засвідчена приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу, оскільки зміст.ст.ст.60,65 СК України приватним нотаріусом останній було роз'яснено. Крім того, при підписанні документу у вигляді заяви особу позивачки встановлено, її дієздатність та факт реєстрації шлюбу перевірений.

У зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,6, 10,11, 212-215,218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на житловий будинок, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.М.Апалькова