Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-981/12 Головуючий у 1-й інст. Болейко А. П.
Категорія 21 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на квартиру за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 січня 2012 року,-

встановила:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати дійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 18.01.2010 року між нею та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем було укладено письмовий договір дарування квартири, яку передано позивачці разом із ключами від квартири та правовстановлюючими документами згідно акту прийому-передачі квартири. Відповідач взяла на себе зобов'язання протягом місяця з моменту передачі квартири нотаріально посвідчити вказаний договір, однак свого зобов'язання не виконала, вимагаючи від позивачки сплатити на її користь 10 000 дол. США.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 12 січня 2012 року позов задоволено частково. Визнано дійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18.01.2010 року квартири АДРЕСА_1. Визнано право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_1 Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8,50 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 37,00 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 січня 2012 року та ухвалити нове - про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскільки він є чоловіком ОСОБА_4, а всі кошти отримані подружжям в період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, оскаржуваним рішенням суду порушуються його права, адже наявність цього рішення унеможливлює виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від 29.08.2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Вважає, що суд першої інстанції виніс рішення не встановивши всіх обставини справи. Зокрема, судом не було досліджено наявність обтяжень на спірну квартиру, яка є предметом оскаржуваного договору дарування.

ОСОБА_4 також подана апеляційна скарга на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 січня 2012 року, в якій вона зазначає, що зазначеним рішенням порушуються її права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29.08.2012 року зі ОСОБА_2 на її користь стягнуто кошти в рахунок погашення боргу за договором позики. В процесі розгляду справи №2-3719/2011 ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 07.10.2011 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення не встановивши всіх обставин справи, зокрема не було перевірено факт наявність арешту на квартиру, яка стала предметом договору дарування укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 За таких обставин, вважає, що рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 січня 2012 року ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та позбавляє її права звернення стягнення на арештоване майно.

Апелянти підтримали апеляційні скарги і пояснили, що позика ОСОБА_2 була надана з спільних коштів подружжя і ухвалою суду на спірну квартиру у 2011 році накладено арешт з метою виконання судового рішення. Через це позивач та відповідач не могли посвідчити договір у нотаріуса, а тому в судовому порядку вирішили приховати майно. ОСОБА_2 продовжує проживати в цій квартирі.

Представник апелянта підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечує у задоволенні позову і пояснив, що спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не стосувався цієї квартири, а тому оформлення права власності на іншу особу судовим рішенням не порушує права апелянтів. Нотаріально договір не посвідчували, оскільки за умовами договору витрати при оформленні повинна була нести власник квартири, яка відмовилася від цього. ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі на умовах оренди.

Позивач зареєстрована по вказаній нею адресі (а.с.155), однак не проживає, про що свідчить оформлена в Німеччині довіреність на ОСОБА_8 (а.с.36-41) та відсутність ОСОБА_1 по місцю проживання (а.с.161). Її представник зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.151) і вказану адресу останній зазначає як місце проживання (а.с.30), але в квартирі не проживає (а.с.124, 157). Оскільки позивач та її представник не повідомили суду про зміну місця проживання або місцезнаходження, то судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ч.1 ст.77 ЦПК України). За таких обставин, позивач та її представник вважаються повідомленими про час і місце розгляду справи.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.01.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано письмовий договір дарування квартири АДРЕСА_1 (а.с.6). Текст договору підписано сторонами, однак не посвідчено нотаріально.

Згідно акту приймання - передачі від 18.01.2010 року, зазначену квартиру ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 разом із ключами від неї, технічною документацією та правовстановлюючими документами.

Згідно п.11 договору дарування, відповідач взяла на себе обов'язок у місячний термін посвідчити цей договір нотаріально (а.с.6). ОСОБА_2 відмовилась від реєстрації договору дарування квартири у нотаріуса, вимагаючи від позивачки сплати на її користь 10 000, 00 дол. США (а.с.35), що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання договору дарування дійсним.

Станом на 12.01.2012 року в зазначеній квартирі проживав ОСОБА_8 разом зі своєю сім'єю, який є сином позивачки, зареєстрований в спірній квартирі з 16.02.2011 року (а.с.31).

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами при укладенні договору дарування були врегульовані усі істотні умови договору передбачені чинним законодавством для договорів дарування, зокрема, визначено предмет договору, його оцінка та порядок передачі нерухомого майна, права та обов'язки сторін, однак відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, а тому наявні правові підстави для визнання цього договору дійсним.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29 серпня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 14400 грн. заборгованості за договором позики, укладеним сторонами 04 серпня 2008 року. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 заборгованість за договором позики, укладеним між сторонами 05 серпня 2008 року, в сумі 3470 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню в сумі 6711,60 грн.

З матеріалів вказаної цивільної справи №0690/2668/12 вбачається, що ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 07 жовтня 2011 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2.

ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_4 (а.с.64) і в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердила, що кошти, надані позивачу ОСОБА_2, були спільними коштами подружжя (а.с.64-65), а тому невиконанням рішення суду від 29.08.2012 року порушуються права апелянтів.

На підставі рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 січня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про звільнення з-під арешту нерухомого майна, який задоволений рішенням Богунського районного суду м.Житомира, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області. У мотивувальній частині судових рішень суди послалися на те, що ОСОБА_1 на даний час є власником квартири АДРЕСА_1, право власності на яку набула згідно судового рішення, що є чинним.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним суду слід було перевірити наявність обтяжень на нерухоме майно та залучити до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки оспорюваним рішенням порушені права останніх на отримання від боржника коштів за рахунок арештованого майна, а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право оскарження судового рішення згідно ч.1 ст.292 ЦПК України.

Що стосується оскаржуваного рішення колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дана форма договору дарування нерухомих речей не залежить від суб'єктного складу такого правочину. У цьому випадку на такі договори поширюють дію загальні вимоги цивільного законодавства про передачу і оформлення прав власності на нерухоме майно.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України) та державній реєстрації (ст. 334 ЦК України, п.1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Однак, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

Отже, оскільки спірний договір дарування частини нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тому суд першої інстанції безпідставно визнав його дійсним.

Крім того, судом не враховано вимоги п.38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882 (чинної на час ухвалення судового рішення), яка передбачає, що при посвідченні правочинів про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна.

Станом на 12 січня 2012 року - день ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, арешт з квартири не було знято, що перешкоджало нотаріальному оформленню договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 січня 2012 року таким, що підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 січня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на квартиру за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: