УХВАЛА

іменем україни

4 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 9 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 6 травня 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит і розмірі 49 тис. грн з кінцевим строком повернення до 5 травня 2006 року. Також умовами цього договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 6 травня 2005 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Оскільки позичальник та поручитель зобов'язання за вказаними договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 57 380 грн 72 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів на його користь.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 9 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 серпня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили із того, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано нечитабельні копії кредитного договору та договору поруки, а вимогу суду надати оригінали цих договорів банком не виконано, тому позовні вимоги вважали недоведеними.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 6 травня 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит і розмірі 49 тис. грн з кінцевим строком повернення до 5 травня 2006 року. Також умовами цього договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 6 травня 2005 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Оскільки позичальник та поручитель зобов'язання за вказаними договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, за розрахунком банку утворилась заборгованість у розмірі 57 380 грн 72 коп.

Вирішуючи спір, суди вважали, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, та крім того, ОСОБА_3 кредитний договір не підписував.

При цьому суди не врахували наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. ст. 203, 1054 ЦК України саме відповідач має спростувати факт підписання договору та надати належні та допустимі докази.

У ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суди зазначене не врахували, не з'ясували, чи оспорював ОСОБА_3 спірний договір, чи звертався до суду з вимогами про визнання кредитного договору недійсним та чи встановлювалась судом недійсність кредитного договору.

Отже, до моменту встановлення недійсності кредитного договору діє презумпція правомірності правочину, яка ОСОБА_3 не спростована.

Суди зазначене не врахували, не звернули увагу на те, що відповідно до розрахунку банку ОСОБА_3 частково погасив заборгованість за кредитним договором і вказане останнім не спростовано.

Пославшись на ч. 3 ст. 10 ЦПК України не звернули уваги на вимоги ч. 4 цієї статті про те, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Проте, суди зазначених приписів процесуального закону не виконали, не врахували, що встановлення належності підпису особі потребує спеціальних знань, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснили ОСОБА_3 його право подавати клопотання про призначення експертизи, а також те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди не дали належну правову оцінку наявним в матеріалах справах доказам у їх сукупності, доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили, зокрема доводи ОСОБА_3 про те, що кредитний договір він не підписував й доводи банку про часткове погашення боржником кредитної заборгованості за спірним договором, та дійшли до передчасного висновку про недоведеність позовних вимог.

Крім того, суди не врахували, що позов заявлений як до позичальника так і до поручителя, ОСОБА_5, яка проти заявлених до неї вимог не заперечувала, та не з'ясували, на забезпечення виконання умов якого договору був укладений договір поруки з останньою, не навели мотивів звільнення її від відповідальності за спірним договором, недійсність якого судом не встановлена.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що на забезпечення виконання зобов'язань за спірним кредитним договором між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки від 13 травня 2005 року (а.с. 59-62), проте ці обставини, які мають значення для правильного вирішення заявленого позову, суди не з'ясували.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлено, їх рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 9 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик