Справа № 342/865/15-ц
Провадження № 2/342/534/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувала тим, що мати її чоловіка (свекруха) - ОСОБА_4 12.09.2011 р. вчинила заповіт, згідно з яким заповіла позивачці все належне їй майно. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. З метою оформлення прийняття спадщини за заповітом позивачка звернулась в нотаріальну контору, надавши правовстановлюючі документи на житловий будинок. Постановою № 339/02-31 від 11.08.2015 р. позивачці відмовлено в оформленні спадщини з посиланням на те, що спадкове будинковолодіння було зареєстроване як колгоспний двір. Згідно виписки з погосподарської книги Незвиської сільської ради - в спадковому житловому господарстві по АДРЕСА_1 на час припинення колгоспного двору проживали: спадкодавець, позивачка, її чоловік ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р., та сини позивачки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3. З часу одруження, з травня 1976 року, позивачка проживала у згаданому господарстві, разом з свекрухою вели спільне господарство, проводили ремонти, обробляли присадибну земельну ділянку та несли всі витрати по утриманню господарства в належному стані. Після смерті чоловіка та свекрухи позивачка прийняла спадщину. Відповідачі відмовляються від належних їм часток у спадковому майні в її користь.

В судове засідання позивачка не з'явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, діти позивачки, в судове засідання не з'явилися, до суду поступили їх заяви, в яких зазначено, що вони позов визнають, просять справу розглядати у їх відсутності.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Свідоцтвом на право особистої власності на домоволодіння від 23 серпня 1988 р., виданим Виконкомом Городенківської районної ради, стверджено, що в цілому домоволодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в АДРЕСА_1, дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 148 від 10 серпня 1988р. (а.с.13). На підставі рішення виконкому Городенківської районної ради № 110 від 27 квітня 1983 р. ОСОБА_5 на старій зем. ділянці по АДРЕСА_1 наданий дозвіл на будівництво житлового будинку (а.с. 14-15).

Довідкою Незвиської сільської ради № 740 від 20.08.2015р. стверджено, що спадковий житловий будинок, який належав ОСОБА_4, розміщений в АДРЕСА_1 (а.с. 35).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Згідно з Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затв. Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 р. № 5-24-26, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку. Довідкою № 683 від 03.08.2015 р., виданою Незвиською сільською радою стверджено, що станом на 01.04.1991 р. в АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.24,36). Про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі, свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, видане 02.05.1976 р. (а.с. 6).

За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають.

Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 7338 від 18.06.2015р., виданою Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що в АДРЕСА_1 Городенківського району згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 19 зареєстровано власність на нерухомість на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 23.08.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.88 р. за ОСОБА_4, головою колгоспного двору. Згідно з описом майна, зазначеним у виписці, житловий будинок, на який видавалось свідоцтво про право власності, переобладнаний під літню кухню літ. «А», житловий будинок значиться літерою «К», 1990 рік побудови (а.с.16).

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 13.05.1992 р. Незвиською сільською радою Городенківського району, стверджено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а.с.7). Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. На час смерті ОСОБА_5 був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті ОСОБА_5 майно колишнього колгоспного двору залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживали.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим ІНФОРМАЦІЯ_6 р. Незвиською сільською радою Городенківського району стверджено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с. 8). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті ОСОБА_4 діяв Цивільний кодекс України (2004 р.). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом від 12.09.2011 р., посвідченим секретарем Незвиської сільської ради, є її невістка ОСОБА_1. Із заяви, поданої ОСОБА_1 23.06.2015р. приватному нотаріусу Городенківського районного нотаріального округу слідує, що заявник прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 11). Довідкою Незвиської сільської ради від 07.09. 2015 року № 783 стверджено, що на день смерті ОСОБА_4 разом з нею проживала ОСОБА_1 (а.с. 44). Отже, позивачка прийняла спадщину.

Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 містить схематичний план земельної ділянки, план будівлі, характеристику будинку, господарських будівель і споруд, їх вартість 149313 грн. (а.с. 18-22).

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори від 11.08.2015 р. стверджено, що позивачці ОСОБА_1 було відмовлено видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не визначено частки, що належать членам бувшого колгоспного двору (а.с.12).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Довідкою № 684, виданою Незвиською сільською радою 03.08.2015 р. жительці с. Незвисько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, стверджено, що вона має в користуванні земельну ділянку розміром 1,3 га, в т.ч. 0,13 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель (а.с. 23).

Згідно з ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_4, права власності на будинковолодіння судом не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, а отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно позивачка не може, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1

На підставі ст.ст. 86, 120,123,524, 529, 548,549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 328, 1216, 1222,1223, 1233,1268-1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ничик Г.І.