Справа № 347/2605/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 р. м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючого -судді: Цалин Б.М.

Секретаря - Терлюжак Н.П.

З участю представника позивачки: ОСОБА_1

Представника відповідача: Сесюк Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Директива» про зміну підстав формулювання звільнення з роботи , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Директива» про зміну підстав формулювання звільнення з роботи.

В судовому засіданні представник позивачки, ОСОБА_1 вимоги позову підтримав, суду пояснив, що ОСОБА_3 з 03.11.2009 року працювала на посадах продавця провольчих товарів та буфетника АЗС №05-12, що в с.Смодна Косівського району Івано-Франківської області. З 01.03.2014 року відповідно до наказу № 1342-к, після успішної здачі екзаменів позивачка була переведена на посаду оператора автозаправочних станцій АЗС №05-12. Саме на цій посаді ОСОБА_3 працювала до 30.09.2014 року, після чого в цей же день позивачці було пред»явлено розпорядження від 25.09.2014 року в якому вказувалось про скорочення штату чисельності одиниць серед операторів на декількох станціях АЗС «ВОГ» на території Івано-Франківської області в тому числі і на АЗС «ВОГ» №05-12 , де вона працювала, що в с.Смодна Косівського району.

Позивачка на посаді оператора АЗС № 05-12 працювала протягом семи місяців, тобто найменше серед інших операторів цієї АЗС, а тому остання погодилась на пропозицію відповідача написати заяву про звільнення із роботи за угодою сторін, при чому відповідач запевняв ОСОБА_3, що через короткий проміжок часу вона буде знову прийнята на роботу.

Оскільки за час роботи позивачки на цій АЗС її неодноразово звільняли та на слідуючий день приймали на роботу остання підписала заяву про її звільнення із роботи за угодою сторін, однак адміністрація АЗС не дотримала свого зобов»язання. Так, адміністрація АЗС запевняла позивачку, про її звільнення із роботи саме за угодою сторін та гарантувала їй виплату коштів пов»язаних із вихідною допомогою. Однак фактично позивачка отримала на початку жовтня 2014 року свою трудову книжку поштою без виплати будь-якої вихідної допомоги.

ОСОБА_3 просить внести зміну в формулювання наказу про її звільнення саме за скороченням штату чи чисельності працівників (п.1 ст.40 КЗпП України), яке фактично і мало місце на АЗС№ 05-12, де вона працювала та внести відповідні зміни в запис в трудовій книжці, що дасть їй право на отримання одноразової вихідної допомоги. Просить позов задоволити.

Представник відповідача, Сесюк Юрій Павлович вимоги позову заперечив, суду пояснив, що обставини та підстави для зміни формулювання звільнення позивачки в справі ОСОБА_3 з займаної посади - оператора заправних станцій структурного підрозділу «Автозаправна станція №05-12 «СМОДНА» , що в с.Смодна Косівського району Івано-Франківської області є надуманими , так як саме 30 вересня 2014 року адміністрацією ТОВ «ДИРЕКТИВА» було отримано заяву ОСОБА_3 про її звільнення з роботи за угодою сторін з 30.09.2014 року. Така заява була погоджена керівником структурного підрозділу - начальником АЗС. Розглянувши таку заяву, в цей же день, 30.09.2014 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП України , про що видано відповідний наказ № 8014-к. Адміністрацією відповідача із позивачкою одразу ж в день її звільнення проведено всі розрахунки при її звільненні та направлено їй, відповідно до вимоги останньої в поданій нею заяві, трудову книжку а також бухгалтерією проведено всі розрахунки при звільненні із зарахуванням коштів на банківську картку. При звільненні працівника з роботи за угодою сторін вихідна допомога не виплачується, а тому підстави для її виплати відсутні. Фактично в адміністрації ТОВ «ДИРЕКТИВА» відсутнє розпорядження за вересень 2014 року про скорочення штату чи чисельності працівників АЗС №05-12 «СМОДНА» а відтак і підстав для зміни причин формулювання звільнення позивачки немає. Просить в позові відмовити.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає вимоги позову безпідставними та не доведеними в судовому засіданні і такими, що не підлягають до задоволення за наступних підстав:

Згідно із ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка в справі ОСОБА_3 з 26.12.2013 року прийнята на роботу ТОВ «ДИРЕКТИВА» на посаду буфетника АЗС № 05-12 відповідно до наказу № 846-к від 26.12.2013 року . 01.03.2014 року ОСОБА_3 переведена на посаду оператора станції АЗС № 05-12 відповідно до наказу № 1342-к від 28.02.2014 року де пропрацювала до 30.09.2014 року після чого була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Вказані факти підтверджено записами за №№7-9 в трудовій книжці (а.с.6 зв.)

Як вбачається із копії заяви (а.с.29) ОСОБА_3 просила звільнити її з роботи за угодою сторін з 30 вересня 2014 року. Сам факт підписання такої заяви ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечено і її представником.

Відповідно до наказу № 8014-к від 30 вересня 2014 року (а.с.30) ОСОБА_3 - оператор заправних станцій структурного підрозділу «Автозаправна станція №05-12 «СМОДНА» звільнена з роботи 30 вересня 2014 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Бухгалтерії зробити повний розрахунок з виплатою компенсації за 4 календарних дні невикористаної основної відпустки. Підстава: заява ОСОБА_3

Посилання представника позивачки в судовому засіданні на наявність розпорядження від 25.09.2014 року про скорочення штату чисельності одиниць серед операторів на декількох станціях АЗС «ВОГ» на території Івано-Франківської області в тому числі і на АЗС «ВОГ» №05-12, де працювала ОСОБА_3 не підтверджено в судовому засіданні жодним доказом, більше того із пояснень представника відповідача, скорочення штату чи чисельності працівників заправних станцій структурного підрозділу «Автозаправна станція №05-12 «СМОДНА» на час звільнення позивачки не проводилось взагалі.

Ст.36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору, зокрема це угода сторін.

Відповідно до п. 8 ППВСУ № 9 від 06.11.1992 року слідує, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Слід мати на увазі, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути в письмовій або в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення.

Позивачка 30.09.2014 року подала та підписала заяву про звільнення з роботи саме за угодою сторін з 30.09.2014 року, що адміністрацією і було зроблено. Підписання такої заяви позивачкою не заперечено в судовому засіданні і її представником, тільки самі причини такого підписання вже надумано та нічим не підтверджено.

Суд вважає безпідставними посилання позивачки та її представника на те, що слід змінити формулювання причин її звільнення з роботи за наказом № 8014-к від 30.09.2014 року з п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін на п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення чисельності або штату працівників), оскільки звільнення працівника за ст.40 п.1 КЗпП України передбачає зовсім іншу процедуру, зокрема попередження працівника за 2 місяці про наступне звільнення, пропозиція щодо зайняття інших вакантних посад, згода профспілкового органу на звільнення працівника з роботи, тощо.

За наведених вище обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки її звільнення з роботи відбулось із дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

На підставі вищенаведеного ст.ст. 36, 233 КЗпП України, керуючись ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Директива» про зміну підстав формулювання звільнення з роботи відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення -протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Б.М.Цалин