Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2015 Справа №607/12448/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретарів Мандзія В.П., Буцик О.П.,

прокурора Хоми І.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з листопада 1995 року сторони, не перебуваючи в офіційному шлюбі, почали проживати однією сім'єю. 20 вересня 2002 року вони здійснили таїнство подружжя, про що свідчить свідоцтво видане парафією УГКЦ Тернопільсько-Зборівською церквою «Непорочного Зачаття Пресвятої Богородиці» м. Тернопіль. 21 серпня 2009 року виконком Михальчівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області зареєстрував шлюб між сторонами. Спільне життя не склалося з причин повної втрати взаєморозуміння та взаємоповаги. Між сторонами постійно виникали сварки, які негативно впливали на психічний та фізичний стан всіх членів родини, а особливо на спільних дітей. Позивач довгий час намагалася зберегти сім'ю попри здійснення на неї фінансового, психологічного та фізичного насилля з боку відповідача. Це призвело до того, що з серпня 2011 року ОСОБА_3 та його родина вчиняли протиправні дії щодо позивача в присутності неповнолітніх дітей. Подружжя проживало шлюбним життям до 19 лютого 2013 року, після чого шлюбні відносини були фактично припинені. Насилля з боку відповідача та його родини не припинялося навіть після розлучення. Як наслідок 07 червня 2013 року відповідач наніс легкі тілесні ушкодження позивачу і був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Їх батько, відповідач ОСОБА_3, грошей на потреби дітей не дає, своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконував і не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання ним своїх обов'язків позивач не чинила. Зокрема, неодноразово відповідачу пропонувалося спілкування з дітьми, купівля їм одягу і харчування, шкільного приладдя, відвідування батьківських зборів в школі, брати іншу участь у їх вихованні та утриманні, але цього робити він не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. ОСОБА_3 зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров'я синів, не дбає про їх інтереси. На момент подання позову син ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання за контрактом. За вказаних обставин, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 всіх видів заробітку відповідача щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення ОСОБА_5 повноліття та ОСОБА_4 до досягнення ним 23-річного віку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на мотиви, вказані у позовній заяві, та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні відносно позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, заперечила, пояснивши, що ОСОБА_3 піклується про своїх синів, окрім дітей та роботи у відповідача більше нічого немає. Стосовно сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, не заперечила. Щодо стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, представник відповідач заперечувала, оскільки, як їй відомо, він навчається на заочній формі навчання, а тому має можливість працевлаштуватися та отримувати дохід.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Прокурор в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Тернопільської міської ради та вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що він є сином сторін по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Останній раз він спілкувався з батьком по телефону рік чи півтора тому. Розмови про те, чи є ОСОБА_3 добрим батьком чи поганим в сім'ї не ведуться. Свідок бачив, як батько бив маму, він їх розбороняв. Ініціатором бійок та сварок виступав ОСОБА_3, а також ОСОБА_1, вони часто конфліктували. Були випадки коли він стримував маму, щоб вони з батьком в черговий раз не побилися. ОСОБА_3 приходив додому п'яним, тому і виникали конфлікти, хоча були випадки, коли і мати була вдома в нетверезому стані. Після засідання опікунської ради свідок батька не бачив, останній не телефонував, подарунки не приносив. ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання, однак батько говорив, що оплатить навчання, але не зробив цього. Свідок також займається боксом, однак на його заняття батько не приходить, не оплачує їх, номер його телефону йому невідомий.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що з позивачем вона знайома більше десяти років. З відповідачем ОСОБА_3 свідок також знайома. Часто буває вдома у позивача, однак близько двох останніх років відповідача там не бачила. Також не бачила у квартирі ОСОБА_1 бабусі чи тіток зі сторони батька. Дітьми ОСОБА_3 не займається, хоча перешкод у спілкуванні з ними ніхто йому не чинить. Свідок доглядала за позивачем, коли та була хворою, а тому їй відомо, що мати відповідача та його сестри ставили під сумнів те, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Діти спочатку переживали, а тепер байдуже ставляться до його відсутності.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що з позивачем вона знайома близько п'яти років, приходить до неї додому один раз на тиждень, спілкується з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Про батька діти не згадують, матеріальної допомоги на утримання синів ОСОБА_3 не надає, хоча йому ніхто не забороняє бачитися з ними. ОСОБА_1 старається забезпечити своїх дітей всім необхіднм.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача ОСОБА_3 З самого початку стосунків брата з ОСОБА_1 свідок зрозуміла, що «хорошого» життя у них не буде. Коли брат почав проживати з позивачем, то уникав родини, пішов у декретну відпустку для того, щоб ОСОБА_1 мала можливість захистити кандидатську дисертацію. Позивач використовувала ОСОБА_3, утримувала його дітьми, змусила оформити договір кредиту для захисту своєї дисертації. До своїх дітей позивач ставиться негативно, морально на них тисне. Коли її брат останній раз бачився з дітьми свідок не знає, зустрічався з ними після розлучення. Участі у вихованні дітей свідок не приймає, так як їй не дозволяє це робити.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача ОСОБА_3 Свідку відомо, що в сім'ї сторін домінантну позицію займала дружина - позивач по справі ОСОБА_1, яка вважала себе психологом. Раніше свідок часто бувала вдома у сторін, приносила одяг дітям, продукти. Коли ті були малими, приходила на дні народження останніх, але потім вони припинили спілкування. Коли вони всі збиралися у мами, ОСОБА_1 неодноразово телефонувала до брата, щоб той повертався додому, через те, що вона не могла заспокоїти дитини. ОСОБА_3 постійно займався дітьми, перебував в декретній відпустці по догляду за молодшим сином. Свідку відомо, що син ОСОБА_5 писав батьку смс-повідомлення про те, щоб той прийшов додому та приготував їсти. Брат повідомляв свідку, що останнім часто не спілкується з дітьми, тому що це заборонила робити позивач, однак вона була свідком зустрічі ОСОБА_3 та його молодшого сина ОСОБА_5 на стадіоні, це було в листопаді 2014 року. Свідок підтвердила, що спосіб життя та поведінка ОСОБА_1 стали причиною того, що вона з сестрою та матір'ю ініціювали експертизу ДНК, так як мали сумнів, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи, думку прокурора, покази свідків, встановив наступні обставини.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 квітня 1996 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міськвиконкому, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

20 вересня 2002 року сторони здійснили таїнство подружжя, про що свідчить свідоцтво видане парафією УГКЦ Тернопільсько-Зборівською церквою «Непорочного Зачаття Пресвятої Богородиці» м. Тернопіль.

Батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 24 квітня 2003 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 21 серпня 2009 року, виданого виконкомом Михальчівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, 21 серпня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово зверталась в ДІМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області із заявами про вчинення відносно неї протиправних дій зі сторони її чоловіка ОСОБА_3 та свекрухи ОСОБА_2, однак постановами про відмову в порушенні кримінальної справи, винесеними 07 серпня 2011 року, 09 вересня 2011 року, 09 жовтня 2011 року, 10 жовтня 2011 року в порушенні кримінальних справ відмовлено згідно п.1 ст.6 КПК України за відсутності в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складу злочину.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2013 року (справа №607/1309/13-ц), шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2013 року (провадження №607/12691/13-к), ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та йому призначено покарання за даним кримінальним правопорушенням у виді 100 годин громадських робіт. Із даного вироку слідує, що в результаті злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_1 було спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: синці і садно обличчя, синці на руках, а також синець та садно на його тлі на лівому коліні, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до довідки №б/н від 12 лютого 2014 року, виданої ДП «Східний масив плюс» ПП «Східний масив», ОСОБА_1 проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею проживають і зареєстровані: ОСОБА_13 - батько, ОСОБА_14 - син, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_15 - тітка.

З характеристики учня 5-А класу ЗОШ №10 м.Тернополя ОСОБА_5, даної 25 червня 2014 року класним керівником, слідує, що мати учня відвідувала батьківські збори, постійно цікавиться навчанням дитини. Батько ОСОБА_5 за час навчання в 5 класі жодним чином не поцікавився успішністю сина.

13 серпня 2013 року між Тернопільським національним економічним університетом (Виконавець) та ОСОБА_1 за навчання ОСОБА_4 (Замовник) укладено договір №122457 про навчання ОСОБА_4.

Як слідує з довідки №595 від 26 червня 2014 року, виданої Навчально-науковим інститутом інноваційних освітніх технологій Тернопільського національного економічного університету, ОСОБА_4 дійсно навчається на І курсі в Тернопільському національному економічному університеті за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» на денній формі навчання, спеціальність «Економіка підприємства». Термін навчання - 1.09.2013 року - 30.06.2016 року. Умови навчання контракт.

З квитанцій, долучених до матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 здійснює оплату за навчання сина ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1142 від 19 листопада 2014 року «Про затвердження висновку про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини» затверджено висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, захищаючи інтереси дитини, беручи до уваги рекомендації опікунської ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

До матеріалів надісланого в адресу суд висновку органу опіки та піклування долучено заяву ОСОБА_3 від 19 вересня 2014 року, в якій він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно синів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у зв'язку з підтримкою вимог дітей.

В силу ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8).

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні відносини. З приводу спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 притягався до кримінальної відповідальності, про що в матеріалах справи наявний обвинувальний вирок. Про конфліктні ситуації і неодноразові бійки, які мали місце ще під час перебування сторін у шлюбі, що відбувалися в присутності дітей сторін, суду повідомив допитаний в якості свідка ОСОБА_4, який також підтвердив, що батько самоусунувся від виховання синів, будь-якої матеріальної допомоги їм з ОСОБА_5 не надає.

Таким чином, ОСОБА_3 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не займається вихованням та матеріальним утриманням малолітнього сина ОСОБА_5, не створює умов для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Такі висновки суду підкріплені також поясненнями малолітнього ОСОБА_5, які він надав органу опіки і піклування. Своєї заяви про згоду на позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не відкликав, в жодне з призначених судових засідань, для спростування тверджень позивача, не з'явився. Представник відповідача ОСОБА_2 є його матір'ю, а допитані в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - рідними сестрами відповідача, які, як з'ясовано під час розгляду справи, з часу спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та до розірвання шлюбу між ними постійно конфліктували та ставили під сумнів батьківство відповідача щодо синів ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

За вказаних обставин, оцінивши зібрані по справі докази в їх повній сукупності, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення шляхом позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як слідує із ч.2 ст.166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

Змістом ст.184 СК України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.3 ст.184 СК України).

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верхового Суду України №6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами України окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частка заробітку (доходу) батька, згідно ч.1 ст.183 СК України, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч.1 ст.191 СК України).

В судовому засідання не здобуто будь-яких доказів, що за станом здоров'я чи матеріальним становищем ОСОБА_3 не може виконувати своїх аліментних обов'язків щодо утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, що підтверджується характеристикою директора департаменту сім'ї, молоді, фізичної культури та спорту облдержадміністрації, його стан здоров'я задовільний, аліментних обов'язків ОСОБА_3 не має, однак не виконує покладений на нього обов'язок утримувати дітей.

Таким чином, стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, слід визначити в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 липня 2014 року до досягнення дитиною повнолітня, але не менше 30 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку; в користь повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час навчання у Тернопільському національному економічному університеті, в розмірі 1/6 частина всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 липня 2014 року до 30 червня 2016 року, тобто до закінчення навчання.

Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст.150, 180, 181, 182, 184, 191, 192,199, 200 СК України, ст.ст.10, 61, 88, 169, 209, 213-215, 217, 218, 367 ЦПК України, п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований в АДРЕСА_2, аліменти: в користь малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; в користь повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час навчання у Тернопільському національному економічному університеті, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 липня 2014 року до 30 червня 2016 року, тобто до закінчення навчання.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований в АДРЕСА_2, в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська