Справа № 206/679/15-ц
Провадження № 6/206/25/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровськ

у складі:

головуючий суддя: Маштак К.С.

при секретарі: Колісник В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську справу за подання начальника Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо вирішення питання про обмеження виїзду боржника за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2015 року до суду надійшло подання начальника Самарського ВДВС ДМУЮ щодо вирішення питання про обмеження виїзду боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

В обґрунтування подання заявник зазначив, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-377/08 від 03.12.2012 року виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини щомісячно. Рішення боржником добровільно не виконується, матеріальної допомоги на утримання не надає. На попередження державного виконавця не реагує, на виклики не зявляється. У звязку з ухиленням від сплати аліментів утворилась заборгованість, розмір якої на 01 січня 2015 року складає 18087,96 грн. У разі виїзду боржника за межі України, зобовязання боржника може залишитись невиконаним у встановлені законом строки. Заявник просить розглянути питання по суті та направити на адресу заявника ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до повного виконання судових рішень на користь стягувача.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до вимог ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у разі, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-які докази, які б підтверджували факт навмисного ухилення боржника від виконання зобов'язання, заявником суду не надані. Заявником належними та допустимими доказами не підтверджено факт того, що боржник належним чином викликався до виконавчої служби, з приводу виконання зазначеного виконавчого документу та доказів щодо приховання ним належного на праві власності майна.

Крім того, в матеріалах даного подання відсутні дані щодо належного вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та відсутні відомості про вжиття державним виконавцем всіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», заходів примусового виконання рішення суду.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Суд звертає увагу також на те, що дане подання не відповідає вимогам 11 розділу Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5.

Перевіривши та дослідивши всі матеріли справи, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні даного подання, оскільки у разі задоволення подання вказаний боржник буде обмежений у свободі пересування, яка гарантується Конституцією України. Крім того, сам по собі виїзд за межі України не зумовлює неможливість виконання рішення суду, а докази щодо наміру боржника виїхати за межі України на постійне місце проживання ВДВС ДМУЮ не зазначив та не надав.

Крім того, суд звертає увагу, що 22 січня 2014 року в задоволенні аналогічного подання щодо вирішення питання про обмеження виїзду боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон судом було відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 125 Конституції України, ст.ст. 197, 208-210, 377-1 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання начальника Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо вирішення питання про обмеження виїзду боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя К.С. Маштак