АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2-103/11 Головуючий 1 інст. Коваленко О.А.
Провадження № 22ц/790/975/15 Доповідач - Макаров Г.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

за участю секретарів Сементовської О.М., Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року та на додаткове рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Купянське бюро технічної інвентаризації» про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на ? частину будинку в порядку поділу майна подружжя та ? частини складу, поділ житлового будинку та складу, визначення порядку користування земельною ділянкою, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю, відновлення порушеного права та вселення, -

встановила:

06.08.2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому після неодноразових уточнень та змін просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку за адресою: с. Моначинівка, вул. Жердія, 11-Б, Купянського району та складу, який розташований в с. Моначинівка, вул. Жердія, 21-а, Купянського району, визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою знаходження житлового будинку, встановити факт проживання нею з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з серпня 2005 року по липень 2010 року, посилаючись на те, що вони перебували у шлюбі з 28 січня 1995 р., від якого мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У серпні 2005 р. шлюб між нею та відповідачем був розірваний, але вона проживала з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу до липня 2010 р. 30 квітня 1999 р. вони почали будувати жилий будинок, а в період з 1997 р. по 2001 р. був побудований жилий будинок з надвірними будівлями за адресою: с. Моначинівка, вул. Жердія, 11-Б Купянського району. Також в період сумісного проживання був придбаний склад, який розташований в с. Моначинівка, вул. Жердія, 21-а, та складається з 4 боксів. Посилаючись на те, що вказані будинок з надвірними будівлями та склад є спільною сумісною власністю з відповідачем, позивач просила поділити будинок з надвірними будівлями за 1У варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6070 від 30 вересня 2013 р., виділивши їй як І співвласнику житлові будівлі та приміщення: коридор 1-1 - 9,5 кв.м, санвузол 1-2 - 9,3 кв.м, кухню 1-3 - 10 кв.м, кімнату 1-4 - 28 кв.м, сходову клітину 2-7 - 4,2 кв.м, житлову кімнату 2-8 - 7,7 кв.м, приміщення 1-1 - 16,3 кв.м, приміщення 1-2 - 25,1 кв.м, всього площею 110,1 кв.м на загальну суму 202029 грн., надвірні будівлі -вартістю 4631,5 грн., а всього на суму 206660,5 грн., що становить 44/100 часток будинку та менше на 28136 грн. від ідеальної долі. Відповідачу ж, як ІІ співвласнику, необхідно за цим варіантом виділити інші житлові будівлі і приміщення на загальну суму 262932,5 грн., що складає 56/100 часток будинку і більше на 28136 грн., стягнувши з нього на її користь компенсацію 28136 грн.

Крім того, вона не заперечує проти поділу будинку і за висновком експертизи № 4794 від 17 серпня 2012 р., за 1У варіантом, де їй, як 1 співвласнику, виділяється житлових будівель і приміщень всього на 60692 грн., що становить 47/100 часток будинку, а відповідачу, як ІІ співвласнику, - на суму 67546,50 грн., що складає його долю 53/100 часток, з виплатою на її користь компенсації 3133 грн.

Визначити порядок користування земельною ділянкою позивач просить за 1У варіантом цієї ж експертизи № 4794, виділивши їй та відповідачу в користування земельну ділянку по 1357 кв.м, в тому числі під будівлями, встановивши межу згідно з запропонованим цим варіантом.

Стосовно поділу складу, позивач ОСОБА_1 просить виділити їй в натурі два бокси згідно з запропонованим варіантом вищевказаної експертизи, як ІІ співвласнику, а саме: приміщення 4 - 40,1 кв.м, 5 - 22,5 кв.м, 6 - 11,6 кв.м, 7 - 48,5 кв.м, відповідачу, як 1 співвласнику - два бокси з приміщеннями 1 - 2,4 кв.м, 1 - 23,8 кв.м, 2 - 14,5 кв.м, 3 - 76,7 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 предявлений до нього позов не визнав, зазначивши, що 09 серпня 2005 р. шлюб між ним та позивачем був розірваний, на той час спірний будинок був недобудований, і він його самостійно добудовував після розірвання шлюбу. Склад був придбаний ним після розірвання шлюбу з позивачем. Проте він не буде заперечувати, якщо суд визнає за позивачкою право власності на 1/2 частину жилого будинку, то поділ будинку провести за варіантом № 1 висновку судово-будівельної експертизи № 4765 від 09 липня 2014 р., який відповідає фактичному порядку користування ним і не потребує переобладнань. Крім того, враховуючи те, що з позивачем зареєстрована дочка ОСОБА_3, він згоден на виділ йому, як 1 співвласнику, житлових будівель і приміщень та надвірних будівель на загальну суму 174156,5 грн., що становить 45/100 часток, і менше на 18218 грн., а ОСОБА_4, як 2 співвласнику, виділити житлових будівель і споруд та надвірних будівель на загальну суму 210592,5 грн., що складає 55/100 часток і більше на 18218 грн. При такому розподілу на стягненні грошової компенсації він не наполягає.

Проте, оскільки між ним і позивачем склалися неприязнені стосунки, та з червня 2010 р. колишня дружина перешкоджає користуватися будинком, змінила замки, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про захист свого права власності та просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування і розпорядження власністю та вселити його у спірний будинок.

Зустрічний позов ОСОБА_1 не визнала, посилаючись на його необґрунтованість.

Представник 3-ї особи КП «Купянське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, у вирішенні спору покладаються на розсуд суду.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Проведено поділ житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: с. Моначинівка, вул. Жердія, 11-Б, Купянського району Харківської області, відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4765 від 09 липня 2014 р.

Виділено ОСОБА_1 як ІІ співвласнику 55/100 часток будівель і споруд, а саме:

по житловим будівлям: коридор 2-1 площею 7,6 кв.м, котельня 2-2 площею 7,3 кв.м, сходова клітина 2-3 площею 2,5 кв.м, санвузол 2-4 площею 4,6 кв.м, кладова 2-5 площею 0,8 кв.м, кухня 2-6 площею 22,4 кв.м, сходова клітина 2-7 площею 12,4 кв.м, житлова кімната 2-9 площею 23,0 кв.м, всього вартістю 161476 грн., мансарда: приміщення 2-1 площею 16,5 кв.м, приміщення 2-2 площею 2,7 кв.м, сходова клітина 2-3 площею 2,8 кв.м, всього вартістю 31025 грн, разом по житловим приміщенням 102,6 кв.м вартістю 192501 грн., по надвірним будівлям: а-веранда вартістю 7891 грн., Б- погріб вартістю 7204 грн., частина паркану № 1 вартістю 2996,5 грн., загальною вартістю по надвірним будівлям 18091,5 кв.м, а всього будівель і споруд на суму 210592,5 грн., що на 18218 грн. більше чим покладено, з площею 97,5 кв.м, що на 2,55 кв.м більше чим покладено.

Виділено ОСОБА_2 як 1 співвласнику 45/100 часток будівель і споруд, а саме:

по житловим будівлям: коридор 1-1 площею 9,5 кв.м, санвузол 1-2 площею 9,3 кв.м, кухня 1-3 площею 9,6 км, житлова кімната 1-4 площею 28,0 кв.м, всього вартістю 112993 грн., мансарда: приміщення 1-1 площею 16,3 кв.м, приміщення 1-2 площею 24,8 кв.м, всього вартістю 57960 грн., разом по житловим приміщенням 97,5 кв.м вартістю 170953 грн., по надвірним будівлям: частина паркану № 1 вартістю 2996,5 грн., хвіртка вартістю 207 грн., загальною вартістю по надвірним будівлям 3203,5 грн., а всього будівель і споруд на суму 174156,5 грн., що на 18218 грн. менше чим покладено, з площею 97,5 кв.м, що на 2,55 кв.м менше чим покладено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 55/100 часток, а за ОСОБА_2 право власності на 45/100 часток житлового будинку і надвірних будівель, розташованого за адресою: с. Моначинівка, вул. Жердія, № 11-Б, Купянського району Харківської області.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 1 додатку № 5 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4794 від 17 серпня 2012 р.:

ОСОБА_1 виділено в користування земельну ділянку площею 1357 кв. м, у тому числі під будівлями (на плані окрашене в рожевий колір).

ОСОБА_2 виділено в користування земельну ділянку площею 1357 кв. м, у тому числі під будівлями (на плані окрашене в жовтий колір).

Границя розподілу земельної ділянки поділяє земельну ділянку на ділянки: - від лінії забудови по вул. Жердія, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 14,75 м і 31,25 м, далі по прямій лінії, потім по лінії розподілу житлового будинку, далі по прямій лінії довжиною 5,0 м, потім повернув наліво під кутом 90 градусів по прямій лінії довжиною 12,9 м, далі повернув направо під кутом 90 градусів по прямій лінії довжиною 35,85 м до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 17,87 м і 28,13 м.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобовязано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю - жилим будинком, розташованим за адресою: с. Моначинівка, вул. Жердія, № 11-Б, Купянського району Харківської області, та вселено ОСОБА_2 до вищевказаного будинку.

Додатковим рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2015 року доповнено рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину будинку в порядку поділу майна подружжя та 1/2 частини складу, поділ жилого будинку та складу, визначення порядку користування земельною ділянкою, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю, відновлення порушеного права та вселення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 1799,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в повернення судових витрат 1481,14 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 в повернення судових витрат 6180,50 грн.

Ухвалою Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2015 року виправлено описку в рішенні Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 р. у даній справі.

В описовій, мотивувальній та резолютивних частинах рішення вказано: «… ОСОБА_1, як П співвласнику, 55/100 часток…» та «… відповідачу ОСОБА_2, як 1 співвласнику, 45/100 часток…».

Ухвалою Купянського міськрайонного суду Харківської області від 03 квітня 2015 року виправлено описку в додатковому рішенні від 05 березня 2015 року.

Третій та четвертий абзаци резолютивної частини додаткового рішення суду від 05 березня 2015 року по справі № 2023/2-103/11 викладені в наступній редакції :

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в повернення судових витрат 1481, 14 грн.»

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в повернення судових витрат 6180, 50 грн.».

В апеляційній скарзі на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги та відмовити в задоволенні позовних вимог відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки вказуючи про необхідність провести розподіл відповідно до склавшогося фактичного порядку користування суд виділяє їх частину будинку якою фактично володію відповідач, яка не експлуатується, та в якій ведуться ремонтно-будівельні роботи. Не приймаючи до уваги пояснення свідків з її боку, суд не навів належних обґрунтувань. Суд не звернув уваги на письмові докази про її участь в лікуванні відповідача, що підтверджує те, що вона з відповідачем після розірвання шлюбу жили однією сімєю.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2015 року ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1799,95 грн., стягнути з ОСОБА_2 на її користь в повернення судових витрат 1481,14 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, оскільки розподіл судових витрат присуджуються пропорційно розміру задоволених позовних вимог, який визначений з порушенням вимог діючого законодавства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 1 ст. 64, ст. 66, ст. 179, ч. 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2, 4 ст. 3, ч. 1, 2 ст. 21, п. 3 ч. 1 ст. 57, ст. 60, ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ст. 74 Сімейного кодексу України, сім'ю може створити особа, яка народила дитину, незалежно від віку. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 368, ст. 370, ч. 1 ст. 383, ст. 391 Цивільного кодексу України, Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сторін однією сімєю, про визнання права власності на ? частину складу, і поділ складу та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю і вселення суд першої інстанції виходив з наступного.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем з 09 серпня 2005 р. по 01 липня 2010 р. вони продовжували проживати однією сімєю, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. Допитані з її сторони свідки, які є родичами, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, свідчили про те, що дійсно після розірвання шлюбу сторони проживали однією сімєю як чоловік і жінка. Але ці свідки є близькими родичами позивачки і, як суд вважав, заінтересовані в вирішенні спору на її користь. Крім цього, позивачка вважала, що цей факт підтверджується і договорами за 2007-2008 р.р. про лікування відповідача та наданими квитанціями про сплату комунальних послуг за 2006-2008 рр. (т. 3 а.с. 62-68).

Проте відповідач ОСОБА_2 заперечував проти цих обставин, посилаючись на те, що у 2004-2006 р. він, коли знаходився на заробітках за межами України, направляв своїм батькам гроші, які ними передавалися позивачці на утримання дитини та частково витрачалися на будівництво. На підтвердження цих обставин він надав у суді квитанції про грошові перекази (т. 3 а.с. 74-85). Допитані з його сторони свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 теж підтвердили, що в зазначений період вони виконували будівельні роботи за кошти відповідача. Крім цього, як свідчить лист державного виконавця, з 26 серпня 2005 р. у них на виконанні перебував виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. В період з 2005 р. по 2011 р. позивач неодноразово зверталася до ВДВС з заявами про направлення виконавчого листа за місцем отримання пенсії боржника, про нарахування та стягнення аліментів з належного боржнику земельного паю, про надання розрахунку заборгованості по аліментам, про направлення подання до суду про обмеження виїзду боржника за межі України тощо (т. 3 а.с. 73).

У судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 свідчили про те, що з ними відповідач проводив час, коли знаходився на території Купянського району, зустрічав з ними свята, проживав у ОСОБА_14 в сел. Ківшарівка, вони піклувалися один про одного, також вона приїздила до батьків відповідача, у них були фактичні шлюбні стосунки.

Таким чином, суд вважав, що позивачем не надано належних доказів того, що з 09 серпня 2005 р. по 01 липня 2010 р. вони проживали з відповідачем як чоловік та жінка без шлюбу.

Довідкою БТІ підтверджується, що на підставі свідоцтва про право власності від 30 березня 2009 р. за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано в цілому право власності на нерухоме майно по вул. Жердія, 21а в с. Моначинівка Купянського району. (т. 1 а.с. 10), тобто це майно придбано відповідачем після розірвання шлюбу.

Оскільки у суді не підтверджений факт сумісного проживання сторін після розірвання шлюбу, то суд першої інстанції вважав, що підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаного складу та його поділ відсутні.

Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, виникали сварки, що унеможливлює проживанню відповідача у спірному будинку.

Підтвердження факту неприязних стосунків між сторонами та зміна позивачем замків вбачається із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 від 16 серпня 2010 р. (т. 3 а.с. 87), а також постановами про відмову в порушенні кримінальної справи від 12 жовтня 2011 р., 29 січня 2012 р. (т. 3 а.с. 66, 90).

За таких обставин суд вважав за необхідне поновити порушене право власності відповідача, зобовязавши позивача не перешкоджати йому в користуванні та розпорядженні власністю і вселити в спірний будинок.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Разом з тим при розгляді справи про поділ житлового будинку, та визначення порядку користування земельною ділянкою суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідач здійснив перебудову житлового будинку, надбудову другого поверху мансарди, переобладнання будинку на 2 квартири без відповідного дозволу та належного проекту і інших погоджень.

Відповідно до змісту п.п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Враховуючи, що матеріали справи не містять будь-яких даних про звернення до органів місцевого самоврядування з питань прийняття в експлуатацію надбудови другого поверху і переобладнання будинку та про відмову цих органів у його вирішенні, а також про наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку стосовно задоволення позову про визнання права власності на перебудований будинок та його поділ і визначення порядку користування земельною ділянкою, власник якої до участі у справі залучений не був.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у вказаній вище частині підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позову в цій частині.

У звязку зі зміною рішення суду, підлягає зміні і додаткове рішення відповідно розподілу судових витрат, згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 309, 313, 316, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року та додаткове рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2015 року змінити.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Моначинівка, Купянського району, Харківської області, вул. Жердія, № 11-Б; визнання права власності на ? частину будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 45 (сорок пять ) гривень 50 копійок.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволені вимог про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат за проведення експертизи у сумі 6 135 (шість тисяч сто тридцять пять) гривень.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат, повязаних з оплатою судового збору у розмірі 203 (двісті три) гривні 67 копійок та витрат, повязаних з проведенням експертизи у розмірі 1 277 (одна тисяча двісті сімдесят сім) гривень 47 копійок, а всього на суму 1 481 (одна тисяча чотириста вісімдесят одна) гривень 14 копійок.

В іншій частині рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року та додаткове рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді : -