АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/2029/15 Головуючий 1 інст. Ковригін О.С.
Справа № 636/3175/14-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: стягнення шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИЛА:

10 вересня 2012 року о 19 год. 30 хв. в с. Коробочкіно Чугуївського району Харківської області автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія власника автомобіля ОСОБА_3 був скоєний наїзд на корову, яку через автодорогу Чугуїв-Мелове переганяв ОСОБА_4. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди вказаний автомобіль отримав технічні пошкодження, а корова загибла.

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку вимог ст.ст. 22, 1192 ЦК України з позовом про стягнення з ОСОБА_4 Івановичата ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди в розмірі 29036,60 грн., що складається з відновлюваного ремонту в сумі 27536,60 грн. згідно висновку № 138-12 експертного авто товарознавчого дослідження та витрат на проведення цього дослідження в сумі 1500 грн.

Посилався на те, що відповідно до постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 20.12.2013 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу цього правопорушення.

Вважає, що погонич худоби ОСОБА_4 порушив вимоги п. 7.7. Правил дорожнього руху України, який забороняє вести худобу по дорогам в темну пору доби або в умовах обмеженої видимості.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду в порядку вимог ст.ст. 22,23, 1187, 1192 ЦК України з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок вищевказаної ДТП та загибелі належної їм корови.

Посилалися на те, що вини ОСОБА_4 в порушенні Правил дорожнього руху при вищезазначеній ДТП не встановлено. Вказана корова придбана ними під час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю, вартість загиблої корови становить 11 000 грн.

Вказували, що внаслідок загибелі корови у них змінився уклад життя, оскільки вони втратили можливість продавати молоко від своєї корови та вимушені купувати молоко та молочну продукцію для себе. У звязку з чим просили стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 19 000 грн. та понесені ними судові витрати в сумі 3822 грн.

Сторони взаємних вимог не визнали.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 28 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 Зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково: на їх користь з ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, в сумі 11 000 грн. та судові витрати в сумі 3822 грн., що складаються зі сплати судового збору в сумі 300 грн. та 122 грн., витрат за надання юридичних послуг в сумі 3 400 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Вищевказане рішення оскаржено ОСОБА_3, який при розгляді справи в суді апеляційної інстанції просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відмови у задоволенні його позову, зазначивши, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 він не оскаржує.

Посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить в оскаржуваній частині рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та відмові у задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення з нього матеріальної шкоди.

Вказує, що судом не враховані надані ним докази наявності причинно-наслідкового звязку між діями відповідача ОСОБА_4 при ДТП та її наслідками у вигляді пошкодження належного йому транспортного засобу, оскільки утримання домашніх тварин ( корови) відноситься до джерела підвищеної небезпеки. Також не враховані висновки судових експертиз про те, що його дії як водія не знаходяться в причинному звязку з наїздом автомобіля на корову.

Зазначає, що судом також не враховано, що його цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована в ПрАТ «НФСК «Добробут», і він своєчасно проінформував страхову компанію про страховий випадок, що підтверджує інформаційний лист № 359/206 від 12.09.2010 р. Однак судом вказана страхова компанія не була залучена до справи як належний відповідач.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять її відхилити за безпідставністю доводів, на які ОСОБА_3 посилався в суді першої інстанції і яким зазначеним доводам надана правильна правова оцінка.

Вислухавши учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 10 вересня 2012 року о 19 год. 30 хв. в с. Коробочкіно Чугуївського району Харківської області автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія власника автомобіля ОСОБА_3 був скоєний наїзд на корову, яку через автодорогу Чугуїв-Мелове переганяв ОСОБА_4. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди вказаний автомобіль отримав технічні пошкодження, а корова загибла.

Відповідно до постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 20.12.2013 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст.. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу цього правопорушення.

Відмовляючи у задоволення позову ОСОБА_3 за недоведеністю позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до висновку комісійної судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи № 2934/2935 від 05.11.2013 р., проведеної у вищевказаній адміністративній справі, встановити механізм утворення пошкоджень на належному ОСОБА_3 автомобілі марки ВАЗ та відповідність цього механізму поясненням ОСОБА_3 не видалося можливим з причин відсутності в матеріалах справи необхідної трасо логічної інформації. Також судом правильно звернуто увагу та те, що автотранспортний засіб, наданий на експертизу ОСОБА_3, не має чіткої ідентифікації щодо зазначення моделі та року випуску.

Такі висновки суду першої інстанції зроблені відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.ст. 58-60, ч.6 ст.147, ст..212 ЦПК України.

Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначено статтею 1187 ЦК України. Відповідно до ч.1 цієї статті не можуть бути віднесені до джерелом підвищеної небезпеки всі домашні тварини, окрім службових собак та собак бійцівських порід.

Оскільки корова (худоба) є домашньою твариною, що використовується для господарських потреб, вона не є обєктом, передбаченим ч.1 ст. 1187 ЦК України.

За таких обставин вимоги ст.. 1188 ЦК України не можуть бути застосовані до виниклих спірних правовідносин.

У звязку з вищенаведеним та враховуючи, що вина ОСОБА_4 в порушенні правил дорожнього руху не встановлена, і його вини в спричиненні ДТП немає, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у задоволенні його позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині стягнення з Колія матеріальної шкоди в сумі 11000 грн. (вартість загиблої корови), суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України, відповідно до якої обовязок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела і вина заподіювача шкоди не вимагається.

Доводи апеляційної скарги на те, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем за зустрічним позовом, оскільки його цивільна - правова відповідальність на час ДТП була застрахована в ПрАТ «НФСК «Добробут», і він своєчасно проінформував страхову компанію про страховий випадок, колегія суддів вважає недоведеними.

Наданий ОСОБА_3 до суду інформаційний лист № 359/206 від 12.09.2010 р. не є відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV належним доказом підтвердження укладення між ОСОБА_3 та ПрАТ «НФСК «Добробут» договору страхування та доказом наявності страхового випадку за дорожньо-транспортною подією, що сталася за участю сторін, оскільки не містить фактичних даних щодо дати та обставин скоєння цієї ДТП та її учасників.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд , взагалі або у встановлені судом строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня отримання ухвали. За неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподанн доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особі несуть відповідальність, встановлену законом.

На порушення вимог ст. ст. 10,58-60 ЦПК України ОСОБА_3 не надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів щодо укладання ним з «НФСК «Добробут» договору страхування відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представнику були розяснені вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, однак останні відмовилися від надання таких доказів шляхом її витребування судом апеляційної інстанції.

У звязку з зазначеним суд апеляційної інстанції відхиляє ці доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ОСОБА_3 частині, і рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28 січня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: