Справа № 447/981/14 Головуючий у 1 інстанції: Гороватий А.П.
Провадження № 22-ц/783/1335/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.О.,

з участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 у вересні 2014 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частки від його доходу щомісячно, починаючи від дня пред"явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, який розірвано 12.02.2004 року, у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак відповідач в утриманні та вихованні дитини участі не бере. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року позов задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, в розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 04.09.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір по справі 243 гривень 60 копійок в дохід держави.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, вважає, що оскаржуване рішення не відповідає обставинам справи і вимогам закону, ухвалене за недоведеністю обставин справи, які суд вважав встановленими та порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що визначений позивачем розмір аліментів 1/2 частка доходу є необґрунтовано завеликим виходячи з його матеріального становища та стану здоров"я, наявності на утриманні малолітньої дочки та дружини, відсутність роботи та заробітку, при цьому суд в ухваленому рішенні не обґрунтував з посиланням на відповідні норми матеріального права законні підстави для стягнення з нього аліментів в такому розмірі.

Також, суд не врахував, що він не працює, має нерегулярний, мінливий заробіток, відтак необхідно було застосувати положення ст. 184 СК України про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Подавши заяву про визнання позову мав на увазі те, що визнає необхідність сплачувати аліменти, однак не розумів, у який спосіб та в якому розмірі буде сплачувати, при цьому вважав, що суд призначить йому аліменти у твердій грошовій сумі.

Просить рішення Миколаївського районного суду від 13 листопада 2014 року змінити в частині стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/2 частки усіх видів заробітку на тверду грошову суму в розмірі 500 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення позивачки ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що рішення місцевого суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції входив з того, що відповідач визнав позовні вимоги, а також врахував, що він є працездатним, коштів на утримання дитини не надає, а відтак вирішив стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Судова колегія, враховуючи встановлені обставини справи, не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи та беззаперечно встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.02.2004 року, про що зроблено запис у відповідній книзі за № 14 (а.с. 3).

Під час перебування у шлюбі в сторін народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на даний час проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с. 4, 6).

У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

В свою чергу, ст. 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 ЦПК України).

Разом з цим, у ч. 1 ст. 27 ЦПК України визначено процесуальні права осіб, які беруть участь у справі.

Зокрема, відповідач має право визнати позов повністю або частково (ст. 31 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 10 визначено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 подав 13.11.2014 р. в суд заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій зазначив, що позов визнає.

Питання визнання відповідачем позову врегульовано ст. 174 ЦПК України, в ч. 1 якої визначено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

При цьому, частиною 2 цієї ж статті передбачено обов'язок суду в такій ситуації, який полягає у тому, що до ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем, суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 174 ЦПК України).

Зазначені правові норми є імперативними та розширеному тлумаченню не підлягають, однак наведене залишилось поза увагою місцевого суду, який не дав належної правової оцінки наявним у справі доказам та прийшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення районного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог процесуального закону підлягає скасуванню.

Разом з цим, переглядаючи законність та обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Частиною першою ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

При цьому, колегією суддів встановлено, що відповідач не працює, оскільки наказом № 33 від 30.11.2012 р. звільнений з роботи у ПП "Вікторія-Транс" за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки.

Крім цього, ОСОБА_3 17.12.2005 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, у шлюбі з якою народилася донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також у 2007 році переніс операцію, за наслідками якої йому протипоказана важка праця (а.с. 22-26).

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, як одержувач будь-якого виду соціальної допомоги, він не перебуває, коштів на депозитних рахунках у відповідача немає, доказів отримання останнім не облікованих доходів суду не представлено.

Виходячи з наведеного, районний суд прийшов правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача, оскільки обов'язок утримувати дітей є обов'язком як матері, так і батька, однак помилково стягнув такі у часті від доходу, тому розмір стягуваних аліментів з відповідача необхідно визначити у твердій грошовій сумі.

Враховуючи матеріальне становище, як платника аліментів так і матеріальне становище його малолітньої дитини, на утримання якої підлягають стягненню аліменти, їх стан здоров'я та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, в тому числі, на які покликаються сторони в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що розмір стягуваних аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі 700 грн., що фактично відповідатиме половині прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік".

За таких підстав рішення районного суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, в розмірі 700 (сімсот) гривень, починаючи з 04.09.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин