АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1320 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Антипова Л.О.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Пікуль А.А., Усика Г.І.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_7 про визнання договору позики у формі розписки недійсним та таким, що не підлягає виконанню;

за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28.10.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору позики у формі розписки недійсним та таким, що не підлягає виконаннювідмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 не отримував грошей від ОСОБА_4, а написав він цю розписку у зв'язку відносинами, які виникли між ним та ТОВ «Томсор», учасником і фактичним засновником якого була ОСОБА_4 за договором оренди площі в нежитловому приміщенні. Оскільки гроші не передавались ОСОБА_4 та не отримувались ОСОБА_3, дана розписка є безгрошовою, договір позики є недійсним, а є фактично договором новації.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Позивачка ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неявка вказаних осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки він суду не повідомив, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимогч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, в березні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання договору позики у формі розписки недійсним та таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її чоловік ОСОБА_8 30.03.2010 року написав ОСОБА_4 розписку, відповідно до якої він отримав від неї 35200 грн., які зобов'язався повернути до 30.05.2010 року. Написав він цю розписку без її згоди, як дружини. Вона дізналась про існування боргу зі справи, яка була порушена за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення суми боргу за договором позики у формі розписки, що розглядалася Дарницьким районним судом м. Києва. Також позивач зазначала, що договір позики був укладений її чоловіком за складних матеріальних обставин під моральним тиском відповідача, її чоловіка ОСОБА_7 та сина ОСОБА_9, які вимагали негайної передачі грошових коштів за орендну нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яке орендувалося ОСОБА_8 за договором оренди від 2/7-2009 від 25.06.2009 року.

В судовому засіданні представник позивача змінив підставу позову та просив визнати недійсним та таким, що не підлягає виконанню, договір позики у формі розписки (договір новації) від 30.03.2010 р. на суму 35 200 грн., укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_10, пославшись на те, що ОСОБА_8 ніколи не отримував гроші у борг у ОСОБА_10, а розписку було написано у зв'язку із заборгованістю за орендну плату за приміщення кафе, тому він вважає, що вказаний договір є договором новації.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.03.2010 року відповідно до розписки, ОСОБА_8 отримав в борг від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 35 200 грн. з терміном повернення до 30.05.2010 року.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.12.2011р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення суми боргу за договором позики та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики на загальну суму 40 361,45 грн. У задоволені позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним було відмовлено. Як вбачається зі змісту даного рішення суду, ОСОБА_6 просила суд визнати договір позики недійсним з тих підстав, що вона, як дружина позичальника ОСОБА_3, не надавала згоди на отримання ним в борг грошей.

Крім того, рішенням Печерського районного суду м. Києва в справі № 2-1891/12 від 16.10.2012 року ОСОБА_8 відмовлено в позові до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним. Позов ОСОБА_3 було пред'явлено з тих підстав, що грошей за даною розпискою він не отримував, а написав він цю розписку у зв'язку з відносинами, які виникли між ним та відповідачкою за договором оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦП К України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вказаними вище рішеннями суду, (які набрали законної сили) встановлено факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 зазначеної у розписці грошової суми і сума боргу стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 Зазначені обставини є доведеними і вони не потребують доказування. Дане рішення суду перебуває на стадії виконання.

Позивачем не доведено того, що договір позики замінено сторонами на договір новації, тому відсутні підстави для визнання договору позики недійсним. ОСОБА_6 не є стороною договору позики, договір позики укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Саме ОСОБА_3 зобов'язався повернути кошти, у відповідності до умов розписки.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що у ОСОБА_6 відсутнє право вимоги за правовідносинами, які виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором позики, оскільки вона не є стороною даного договору, з неї сума боргу (за даним договором позики) не стягнута, відсутні докази того, що вказана в розписці грошова сума була використана в інтересах сім'ї. Не може бути звернуто стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на її частку майна у спільній сумісній власності подружжя. Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.12.2011р. встановлено, що її згода (як дружини ОСОБА_3.) на отримання ОСОБА_3 в борг грошей потрібна не була.

Таким чином, суд дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Отже, твердження апелянта про незаконність ухваленого судом рішення, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: