АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/444/14-ц 22-ц/774/1762/К/15
Справа № 214/444/14-ц Головуючий в першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/1762/К/15 суддя Ковтун Н.Г..
Категорія № 53 ( ІУ ) Суддя-доповідач - Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 веренся 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Грищенко Н.М.

суддів : Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

представників Національного університету «Одеська юридична академія» - ОСОБА_4 , ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Національного університету «Одеська юридична академія» та представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Національного університету «Одеська юридична академія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національного університету «Одеська юридична академія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 1 вересня 2005 року ним з Одеською Національною юридичною академією укладено строковий трудовій договір, згідно якого його прийнято на роботу в якості асистента Криворізького навчального центру. 31 серпня 2011 року позивач звільнився з займаної посади за власним бажанням.

В грудні 2013 року йому стало відомо, що з вересня 2008 року йому не було виплачено надбавку за вислугу років - 10% надбавки за педагогічний стаж в розмірі 91, 91 грн. Також йому не доплачена допомога на оздоровлення за 2007, 2009, 2010, 2011 роки в сумі 1674, 10 грн, а саме у 2007 році - 220 грн, у 2009 - 456, 30 грн, у 2010 році - 474, 60 грн, у 2011 році - 523, 20 грн., яка виникла у зв'язку у з тим що виплата на оздоровлення проводилась пропорційно педагогічному навантаженню, а не відповідно до вимог ст. 57 ЗУ «Про освіту» в розмірі місячного посадового окладу.

У зв'язку з викладеним просив суд, після неодноразового уточнення позовних вимог, стягнути, відповідно до ст.117 КЗпПУ, з 31.08.2011 року по 06.05.2015 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 144 051, 60 грн., надбавку за вислугу років за вересень 2008 року в розмірі 91,91 грн., допомогу на оздоровлення у зв'язку з відпусткою за 2007, 2009, 2010, 2011 роки в розмірі 1 674,10 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь ОСОБА_2 недоплачену доплату на оздоровлення за 2007, 2009, 2010, 2011 роки в сумі 1674, 10 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку в розмірі 500 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник НУ «Одеська юридична академія» ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення на користь позивача недоплаченої допомоги на оздоровлення за 207,2009,2010,2011 р.р. у сумі 1674,10 грн. та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 500 грн. та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що виплата на оздоровлення повинна проводитись у розмірі місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки, а не відповідно до педагогічного навантаження. Як наслідок, у зв'язку із відсутністю порушень щодо нарахування виплати на оздоровлення - відсутні підстави для застосування ст.117 КЗпП України.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права .

Зокрема, судом першої інстанції помилково застосовано п. 7 Порядку №78, яким передбачено, зміну розміру надбавки за вислугу років, а не її призначення для виплати вперше.

Судом першої інстанції не надано обґрунтування розрахунку суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 500 грн. у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості заробітної плати підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Національного університету «Одеська юридична академія» - підлягає відхиленню, а апеляційна скарга позивача, в інтересах якого діє його представник, частковому задоволенню,з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що сторони по справі перебували у трудових правовідносинах з 1 вересня 2005 року по 31 серпня 2011 року (а.с.15-16, 51, 54, 56, 58 60, 62).

Трудовий договір позивачем було укладено та розірвано з Криворізьким навчальним центром Одеської національної юридичної академії, який було ліквідовано в структурі Національний університет «Одеська юридична академія». (а.с.40-48, а.с.179-181).

Згідно Довідки про стаж науково-педагогічної роботи ОСОБА_2 за період з 1.09.2005 року, на 01.09.2008 року мав педагогічний стаж 3 роки. (а.с.188)

Відповідно до Довідки про нарахування суми заробітної плати від 06.12.2013 року ОСОБА_2 надбавка за вислугу проводилась з жовтня 2008 року . У вересні штатний оклад ОСОБА_2 складав 919, 10 грн. (а.с.18)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу не виплачено у повному обсязі допомогу на оздоровлення за 2007,2009,2010,2011 роки у розмірі 1674,10 грн., а також у зв'язку із несвоєчасною виплатою стягнув середній заротому стягнув

За ст. 57 ЗУ «Про освіту» держава гарантує виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків.

Механізм реалізації зазначеної норми закону передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 р. N 78 , яка затвердила «Порядок виплати набавок за вислуги років педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти».

Даний Порядок зазначає, що основним документом для визначення стажу педагогічної роботи є трудова книжка та інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (п.6). Зміна розміру надбавки за вислугу років провадиться з місяця, що настає за місяцем, коли виникло таке право, якщо документи, необхідні для своєчасного і правильного обчислення стажу, знаходяться в навчальному закладі чи установі освіти, або з дня подання таких документів працівником (п.7). У разі коли педагогічні та науково-педагогічні працівники виконують роботу обсягом менше або більше норми, передбаченої ставкою заробітної плати, розмір надбавки за вислугу років зменшується або збільшується пропорційно навантаженню (обсягу роботи) (п.8).

Судом встановлено, що позивач до часу трудових відносин з відповідачем педагогічного стажу не мав.

Право на надбавку в розмірі 10% він набув 31 серпня 2007 року, а тому відповідно до пункту 1 Порядку виплати надбавки за вислугу років педагогічним та науково- педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти , затвердженого постановою КМУ від 31.01.2001 року №78 «Вперше право право на вставнолення надбавки в розмірі 10% настає,коли педстаж працівника становитиме понад 3 роки.

Як убачається розрахунок стажу педагогічної роботи, у позивача розпочато роботу 01 вересня 2005 року, тому на 01 вересня 2008 року він становитиме понад 3 роки, у позивача настало право на надбавку за вислугу років у розмірі 10% посадового окладу.

Тому виплата її у жовтні відповідачем, не відповідає чинному законодавству.

Таким чином, суд звертає на доводи апеляційної скарги позивача в цій частині та вважає, що позовні вимоги позивача про виплату йому надбавки за вересень 2008 року за вислугу років у розмірі 91,91 грн. обґрунтованя та підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення відповідно до п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Згідно ст.57 ЗУ »Про освіту» держава гарантує виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Як вбачається зі Довідки про нараховані суми заробітної плати від 6.12.2013 року (а.с.17) в 2007 році позивач на час надання йому відспустки мав посадовий оклад 1100 грн, педагогічне навантаження 0,8 та в липні 2007 року при наданні відпустки йому біло виплачено 880 грн допомоги на оздоровлення. За Довідкою про нараховані суми заробітної плати від 6.12.2013 року (а.с.19) в 2009 році позивач на час надання відпустки мав посадовий оклад 1521 грн, педагогічне навантаження 0,7 та в червні 2009 року при наданні відпустки йому біло виплачено 1064, 70 грн допомоги на оздоровлення. За Довідкою про нараховані суми заробітної плати від 6.12.2013 року (а.с.21) в 2011 році позивач на час надання відпустки мав посадовий оклад 1744 грн, педагогічне навантаження 0,7 та в червні 2011 року при наданні відпустки йому біло виплачено 1220,80 грн допомоги на оздоровлення.

Доводи відповідача про те, що виплати на оздоровлення мають проводитись відповідно до педагогічного навантаження, безґрунтовні, оскільки не один нормативний акт не вказує на те, що оплата проводиться із застосуванням коефіцієнта навантаження, а ст. 57 ЗУ «Про освіту» прямо вказує на виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Посилання відповідача на законність своїх дій, оскільки за результатами перевірки КРВ щодо правильності нарахування допомоги на оздоровлення , в тому числі у 2008 року , порушень не встановлено (а.с.72), суд не бере до уваги, оскільки даний висновки перевірки протиріччать положенням ЗУ «Про освіту».

Із зазначених вище підстав, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення недоплаченої суми допомоги на оздоровлення, тому доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на законі.

За 2007, 2009, 2010, 2011 роки сума доплати складає 1674, 10 грн, яка при звільненні 31 серпня 2011 року і порушення вимог ст.116 КЗпроП, позивачу виплачена не була.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явленим звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України що має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до Довідки про середню заробітну плату на час звільнення позивач мав середньо денну заробітку плату 115, 93 грн. (а.с.161).

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме, з часу звільнення 31.08.2011 року до часу уточнення позовних вимог 6.05.2015 року - за 924 дні у розмірі 144051,60 грн.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 12 січня 2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,що має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 500 грн., вважає її обґрунтованою, законною, співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі, тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині не приймає до уваги. В цій частині рішення суду законне обґрунтоване та відповідає вимогам законодавства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1,3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Національного університету «Одеська юридична академія» -відхилити.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2015 року в частині відмови ОСОБА_2 в задовленні позовних вимог щодо виплати 10% надбавки за вислугу років за педагогічний стаж в розмірі 91,91 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

Стягнути з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь ОСОБА_2 надбавку 10% за вислугу років за педагогічний стаж в розмірі 91,91 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: