Справа №359/4334/15-ц
Провадження №2/359/1527/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача Гавриленко Ю.М.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання права власності на частку в житловому будинку, надвір-них будівлях та господарських спорудах,

встановив:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунто-вує його тим, що його матері ОСОБА_5 належали 7/12 часток в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. За час свого життя ОСОБА_5 не склала заповіт. Після її смерті спадкування здійснювалось за законом. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом. Він подав Бориспільській міській державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини. У такий спосіб позивач прийняв спадщину та набув право власності на 7/12 часток в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах по АДРЕСА_1. Однак державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на 7/12 часток в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримують позов та просять суд задовольнити його.

Представник відповідача Гавриленко Ю.М. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування власних заперечень вона посилається на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2014 року встановлено, що житловий будинок, надвірні будівлі та господарські споруди по АДРЕСА_1 були знесені. На підставі ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Крім того, ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності. Тому представник відповідача Гав-риленко Ю.М. просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні від-повідача, ОСОБА_4 не з'явилась у судове засідання. Вона надіслала письмові пояс-нення (а.с.88-91), в яких просить розглянути цивільну справу в її відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, які з'явились у судове засі-дання, та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, якій належали 7/12 часток в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах по АДРЕСА_1.

Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 11 жовтня 1996 року (а.с.7) та копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 22 лютого 2003 року (а.с.6).

З копії спадкової справи №82, заведеної 11 березня 2003 року Бориспільською місь-кою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 (а.с.34-57), вбачаєть-ся, що під час свого життя вона не склала заповіт. Після її смерті спадкування здійснюва-лось за законом.

ОСОБА_1 є рідним сином спадкодавці. Ця обставина підтверджується копією сві-доцтва про народження НОМЕР_3 від 12 квітня 1969 року (а.с.40).

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних част-ках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно зі ст.548 цього ж Кодексу для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з мо-менту відкриття спадщини.

За правилом з п.2 ч.1, ч.2 ст.549 ЦК України 1963 року визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Цю дію належало вчинити протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлено, що 11 березня 2003 року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач подав Бориспільській міській державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини (а.с.36). У такий спосіб він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5.

З огляду на це суд вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 виникло право власності на 7/12 часток в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах по АДРЕСА_1.

Однак з копій довідок директора КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» №32 від 7 лютого 2013 року (а.с.78) та №639 від 13 травня 2015 року (а.с.82) вбачається, що станом на 8 вересня 2006 року спірний житловий будинок, надвірні будівлі та госпо-дарські споруди були знесені.

Чинним цивільним законодавством не передбачена можливість визнання права влас-ності на майно, яке фактично не існує. В такому випадку власник майна має право ви-магати тільки відшкодування йому шкоди.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на 7/12 часток в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах по АДРЕСА_1 відсутні.

В матеріалах цивільної справи міститься копія рішення Бориспільського міськрайон-ного суду від 10 жовтня 2010 року (а.с.9-12). Однак, як роз'яснив Пленум Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.2 п.4 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд має виходити з того, що висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Тому доводи відповідача про знесення спірного житлового будинку, на-двірних будівель та господарських споруд не є преюдиційними та підлягають доказуван-ню на загальних підставах.

Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.4 п.37 цієї ж постанови, позови про визнання права власності пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого май-на, тому на ці позови не поширюються правила про позовну давність. З огляду на це суд критично оцінює посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні від-повідача - ОСОБА_4, про визнання права власності на частку в житло-вому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд: сторонами - протя-гом 10 днів з дня його оголошення, ОСОБА_4 - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець