Справа № 456/2533/14 Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/2619/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді: Берези В.І., суддів: Бакуса В.Я., Бойко С.М., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_6, Стрийська державна нотаріальна контора, Дулібська сільська рада, Служба у справах дітей Стрийської райдержадміністрації про визнання заповіту недійсним, визнання спадкового майна спільною сумісною власністю у рівних частках, -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано спадкове майно, а саме житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частках. В решті позовних вимог - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила представник відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_3, просить оскаржуване рішення змінити, виключити з резолютивної частини рішення слова «в рівних частках».

Зазначає про те, що рішення в частині визнання майна спадковим в рівних частках є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Суд прийшов до невірного висновку про те, що представник відповідача визнавав позов в частині належності у рівних частках спадкового майна - будинку по АДРЕСА_1. подружжю ОСОБА_8, представник доводи в частині поділу спадкового майна на частки заперечувала. Суд не вказав норми закону, на підставі яких прийшов до зазначеного висновку, визнання позову не було. Суд не перевірив повноваження представника відповідача стосовно визнання позову. Визначення часток подружжя у спільній сумісній власності за померлими суперечить вимогам ст.ст. 3, 27-31 ЦПК України.

Заслухавши пояснення апелянта - представника відповідача ОСОБА_3, яка апеляційну скаргу підтримала, позивача ОСОБА_4, яка подала позов в інтересах ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_10, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як видно з матеріалів справи, зі змісту заповіту подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8, 21.05.2007р. склали заповіт подружжя щодо належного їм на праві сумісної власності житлового будинку, який заповіли у рівних частках доньці - ОСОБА_2 та синові ОСОБА_11.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 один з подружжя ОСОБА_8 (дружина) помер, а ІНФОРМАЦІЯ_2. помер ОСОБА_11 (син, на якого складено заповіт), а ІНФОРМАЦІЯ_3. помер ОСОБА_7 - другий з подружжя (чоловік).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання заповіту подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 21.05.2007р. недійсним, суд зазначив про те, що підстав та доказів визнавати такий недійсним не наведено. Задовольняючи вимогу в частині визнання спадкового майна - житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частках , суд мотивував тим, що зазначену вимогу представник відповідача визнала.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

Як видно з вимог за позовною заявою, позивач просила визнати оспорюваний заповіт подружжя від 21.05.2007 року недійсним з тих підстав, що підписуючи такий, один з подружжя - ОСОБА_8, не мала належним чином зареєстрованих прав на житловий будинок, оскільки будинок не належав до спільної сумісної власності, а перебував у приватній власності другого з подружжя - ОСОБА_7, був за ним зареєстрованим, а тому така не мала права його підписувати.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність підстав та доказів щодо визнання заповіту недійсним, висновок суду є вірним з огляду на те, що складаючи заповіт, подружжя визнали належність будинку таким на праві спільної сумісної власності, за життя зазначене право не оспорювали, реєстрація права власності на майно за одним з подружжя не є підставою для обмеження прав іншого з подружжя у спільній сумісній власності, зазначених позивачем підстав визнання оспорюваного заповіту недійсним чинне законодавство не передбачає.

Відповідно до положень ст. 1243 ЦК України, подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті.

Як видно з тексту оспорюваного заповіту подружжя, зміст ст.ст. 1241,1254 ЦК України подружжю роз`яснено, нотаріусом також роз`яснено, що після смерті одного з подружжя частка у праві спільної сумісної власності переходить до другого з подружжя, який його пережив. А у разі смерті останнього, право на спадщину мають ОСОБА_2 та ОСОБА_11. Окрім того, у заповіті вказано, що подружжя зобов`язується інформувати про смерть одного з них нотаріуса, на території діяльності якого знаходиться їх спільне майно для накладення заборони відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя.

Мотивуючи своє рішення тим, що вимогу в частині визначення рівності часток спільної сумісної власності подружжя представник відповідача визнала, суд не взяв до уваги письмові заперечення представника відповідача, які не містять такого визнання, не надав оцінки змісту оспорюваного заповіту та не дослідив обставин щодо відсутності умов для оформлення спадкових прав сторін у нотаріальній конторі, що не знайшло свого підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення в частині визначення рівності часток подружжя ОСОБА_11 у спільній сумісній власності підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимоги.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309, ст.ст.314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року в частині визнання в рівних частках житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 - спадкового майна, сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати, та у цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї частини вимоги.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскарженим в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бакус В.Я.

Бойко С.М.