Справа № 594/534/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Денисової Т.С.

з участю секретаря Козар Т.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення фактичних витрат, повязаних із навчанням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 державний університет внутрішніх справ звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат, повязаних з навчанням відповідача у ОСОБА_2 державному університеті внутрішніх справ в сумі 19074,82 грн., вказуючи, що наказом ОСОБА_2 державного університету внутрішніх справ (далі ЛьвДУВС) від 30 липня 2008 року №262 ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням факультету з підготовки слідчих. 1 вересня 2008 року між ЛьвДУВС, УМВС України в Тернопільській області та ОСОБА_1 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, відповідно до умов якого ОСОБА_1 була зобовязана у випадку звільнення з органів внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, затрачені на його утримання в навчальному закладі. Посилаючись на те, що наказом ЛьвДУВС від 12 листопада 2014 року №316 ОСОБА_1 було звільнено з ОВС за власним бажанням згідно п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 державного університету внутрішніх справ кошти в сумі 19074,82 грн. та 243,60 грн. судового збору.

В письмовому запереченні на позов відповідач вказує, що позивач не виконав умови Договору, не видав їй направлення на роботу, посаду в ОСОБА_3 УМВС України в Тернопільській області вона шукала сама. Пункт 1 статті 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, на який посилається позивач, не може бути підставою для задоволення позову. Вважає угоду, укладену навчальним закладом із нею, неповнолітньою особою, нікчемним правочином.

Представник позивача ОСОБА_2 державного університету внутрішніх справ в судове засідання не зявився, в поданій до суду заяві вказує, що позов підтримує, просить слухати справу у його відсутності. В письмовому поясненні на заперечення відповідача вказує, що не виконання УМВС України в Тернопільській області своїх обовязків згідно умов Договору, а саме управління зобовязувалося призначити курсанта на посаду, немає відношення до обовязків позивача. Поняття «відмова від проходження служби» та «звільнення за власним бажанням» є взаємопов»язаними. Доводи відповідача про те, що батьки не підписували Договір, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не має обовязку доводити законність укладеної угоди, а відповідач, при наявності підстав, не скористалася правом визнати таку угоду незаконною.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що поступала навчатися до ЛьвДУВС за направленням ОСОБА_4 По закінченню навчання прибула для роз приділення до УМВС України в Тернопільській області. Вакантної посади слідчого в ОСОБА_4 не було, а тому вона погодилася зайняти посаду слідчого в ОСОБА_3 За час служби вона несла великі витрати на оренду житла, заробітної плати не вистачало на проживання, а тому змушена була звільнитися з ОВС за власним бажанням. На даний час вона не працює, а тому через незадовільний матеріальний стан не має змоги відшкодувати кошти за навчання. Окрім цього, вважає укладену позивачем із нею угоду незаконною, оскільки вона на той час була неповнолітньою, а батьки ні присутніми при підписанні, ні стороною угоди не були.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд вважає, що вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

1 вересня 2008 року між ОСОБА_2 державним університетом внутрішніх справ з однієї сторони, Управлінням МВС України в Тернопільській області з другої сторони та ОСОБА_1 (відповідачем у справі) з третьої сторони було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України - ОСОБА_2 державному університеті внутрішніх справ за державним замовленням на денній формі навчання (далі по тексту - Договір).

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про освіту» в редакції на момент виникнення правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п.2.3.5 п.2.3. Договору курсант зобов'язаний прибути після закінчення навчання до місця призначення в термін, визначений в направленні на роботу, приступити до виконання службових обов»язків за посадою, на яку призначений управлінням МВС України в Тернопільській області і відпрацювати не менше трьох років.

Пунктом 2.3.6 Договору визначено - курсант у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, зобовязується відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Наказом УМВС України в Тернопільській області №316 0/с від 12 листопада 2014 року старший лейтенант міліції ОСОБА_1, слідчий СВ ОСОБА_3 УМВС України в Тернопільській області звільнена з органів внутрішніх справ за п.64 «ж» (за власним бажанням» Положення проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно вимог статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до положень п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних із грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 навчалася за державним замовленням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ, а тому її звільнення із служби за власним бажанням до встановленого трирічного терміну перебування на службі є підставою для відшкодування витрат на навчання.

Згідно довідки-розрахунку №12 від 29 квітня 2015 року виданої ОСОБА_2 державним університетом внутрішніх справ, витрати, повязані з навчанням у ОСОБА_2 державному університеті внутрішніх справ випускника ОСОБА_1 за серпень 2008 року червень 2012 р.р., становлять 19074,82 грн., з яких, сума витрат до утримання, грошове забезпечення 11705,36 грн., продовольче забезпечення 1288,8 грн., речове забезпечення 1729,71 грн., оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв 4350,95 грн.

Таким чином, витрати на навчання ОСОБА_1 в ОСОБА_2 державному університеті внутрішніх справ становлять 19074,82 грн.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту.

Посилання відповідача на те, що саме позивач не виконав умови Договору, не видав їй направлення на роботу, а посаду в ОСОБА_3 УМВС України в Тернопільській області вона шукала сама; що пункт 1 статті 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, на який посилається позивач, не може бути підставою для задоволення позову; угода, укладена навчальним закладом із нею, неповнолітньою особою, є нікчемним правочином, суд з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, вважає необґрунтованими.

На підставі п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року, пунктів 1, 2, 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, ст.52 Закону України «Про освіту» ст.ст.22,526, 629 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с.Ланівці Борщівського району Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в користь ОСОБА_2 державного університету внутрішніх справ (р/р ЛьвДУВС 0729 в ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014, ) 19074 (девятнадцять тисяч сімдесят чотири) гривні 82 коп. фактичних витрат, повязаних із навчанням.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 державного університету внутрішніх справ сплачені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії через Борщівський районний суд до апеляційного суду Тернопільської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Борщівського районного суду: Денисова Т.С.