У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

1 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного підприємства «Володимир-Буд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - реєстраційна служба Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області, про визнання договору дійсним, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на квартиру за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 і приватного підприємства «Володимир-Буд» (далі - ПП «Володимир-Буд»), який у подальшому уточнила, і просила визнати дійсним договір підряду, визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності, видане ПП «Володимир-Буд», і визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Посилалася на те, що 14 липня 2004 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір підряду № 9, згідно з яким ОСОБА_3 доручила ОСОБА_4 будівництво трикімнатної квартири загальною площею 104,2 кв.м у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1.

Згідно з п. 7 вказаного договору підрядник прийняв на себе зобов'язання отримати від органів місцевого самоврядування дозвіл на початок будівництва житлового будинку, побудувати житлову квартиру загальною площею 104,2 кв. м, здати в експлуатацію повний комплекс будівництва державній приймальній комісії з підписанням акта приймання, зареєструвати своє право власності на житлові квартири у будинку, передати у власність замовнику за актом приймання-передачі квартиру та інше. У березні 2006 року внесеними до договору підряду змінами зменшено площу квартири до 94,4 кв.м.

Відповідно до п. 6 договору замовник ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання в період з липня 2004 року до здачі будинку в експлуатацію сплатити 100 % вартості житлової квартири згідно графіку.

Зазначала, що свої зобов'язання щодо оплати вартості житлової квартири вона виконала в повному обсязі. Про що зроблено записи на зворотній сторінці договору підряду.

ОСОБА_4 з 2007 року будівництво припинив і кооператив «Надія-33» за погодженням відповідача добудував квартиру за додатково внесені кошти; роботи, які за договором підряду мав виконати ОСОБА_4, виконали самі замовники. Вартість проведених робіт з урахуванням закуплених товарів становить понад 30 000 грн.

Після завершення будівництва ПП «Володимир-Буд» зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 і квартиру їй у власність не передав, мотивуючи свою відмову необхідністю сплатити 34 975 грн податку на додану вартість.

Оскільки сторони при укладенні договору підряду № 9 від 14 липня 2004 року домовились щодо усіх істотних його умов, просила визнати договір підряду дійсним, визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 94,4 кв. м; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 18 квітня 2013 року, видане ПП «Володимир-Буд» та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов'язати реєстраційну службу Кіцманського РУЮ Чернівецької області видати їй свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно та зареєструвати його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача штраф у сумі 874,38 грн за відмову від передачі побудованої квартири у власність та понесені судові витрати.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, серії НОМЕР_1 від 18 квітня 2013 року, видане ПП «Володимир-Буд».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру і вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційному порядку справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 21 травня 2014 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2013 року в частині скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 14 липня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір підряду № 9, за умовами якого підрядник - ОСОБА_4 зобов'язався отримати від органів місцевого самоврядування дозвіл на початок будівництва житлового будинку, побудувати трикімнатну квартиру загальною площею 104,2 кв. м, здати в експлуатацію повний комплекс будівництва державній приймальній комісії з підписанням акта приймання, зареєструвати в Бюро технічної інвентаризації Кіцманського району своє право власності на житлові квартири у будинку, передати квартиру у власність замовнику за актом приймання-передачі тощо.

Згідно з п. 6 вказаного договору замовник ОСОБА_3 зобов'язалась в період з липня 2004 року до здачі будинку в експлуатацію сплатити 100% вартості квартири, прийняти від підрядника квартиру у власність і за власні кошти оформити в нотаріальному порядку договір купівлі-продажу цієї квартири. Вартість одного квадратного метра договором визначена у розмірі 300 доларів США.

Також судами встановлено, що ОСОБА_3 на виконання зобов'язань за договором підряду передавала ОСОБА_4 гроші, про що є відповідні записи на зворотному аркуші договору підряду; на цій же сторінці стоїть відмітка: «квартира № 4, 3 й поверх, 1 під'їзд».

18 квітня 2013 року ПП «Володимир-Буд» отримало свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 при оформленні права власності на спірну квартиру неправомірно вказав її власником ПП «Володимир-Буд», так як за договором підряду позивач оплатила вартість будівництва цієї квартири, отже на підставі ст. 392 ЦК України є її власником.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції при повторному перегляді справи у частині, в якій позов задоволено, апеляційний суд виходив із того, що забудовником будинку було ПП «Володимир-Буд», договори підряду укладені з ОСОБА_4 як директором ПП «Володимир-Буд», тому «Володимир-Буд» правомірно як забудовник оформив право власності на квартири в будинку. Крім того, апеляційний суд зазначив, що у договорі підряду не вказано, яку саме квартиру повинен передати ОСОБА_4, натомість позивач просить визнати свідоцтво про право власності на конкретно визначену квартиру. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність виконання ОСОБА_3 зобов'язання щодо повної сплати вартості квартири.

Такі висновки є правильними.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.(ст. 837 ЦК України).

Установлено, що між сторонами укладено договір на будівництво квартири, тобто будівельного підряду.

Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт відповідно до ст. 876 ЦК України є замовник, якщо інше не передбачено договором.

У пункті 7 договору підряду, укладеного 14 липня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вказано, що останній як підрядник зобов'язується побудувати трикімнатну квартиру загальною площею 104,2 кв.м, здати в експлуатацію повний комплекс будівництва будинку державній приймальній комісії з підписанням акта приймання, зареєструвати в Бюро технічної інвентаризації Кіцманського району своє право власності на житлові квартири у будинку і передати квартиру у власність замовнику за актом приймання-передачі.

Отже, за договором власником результату будівельних робіт сторони визначили підрядника.

Крім того, умови укладеного договору підряду не містять конкретно визначеної квартири, яку за цим договором зобов'язувався побудувати ОСОБА_4; перевірений апеляційним судом розрахунок сплачених позивачем коштів не підтвердив повну оплату нею визначеною договором суми

Отже, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не позбавлена права на захист своїх порушених прав у інший, передбачений законом та договором, спосіб.

Висновок суду апеляційної інстанції є правильним з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо належності, допустимості доказів і обов'язку доказування та надання доказів.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Згідно з частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко