Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1836/15-ц
Провадження №: 2/332/723/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі : головуючого судді Андрюшиної Л.А., при секретарі Івановій Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним

договором ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Діамантбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.09.2007 року між АБ «Діамантбанк», правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 185М. Згідно з умовами кредитного договору банк 06.07.2007 року надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 30000,00грн. з терміном повернення 05.09.2009 року(п. 1.1. кредитного договору). Кредитні кошти були надані позичальнику зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 26% річних(п.1.3 кредитного договору). Позичальник зобовязався щомісячно, в термін до 05 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплачувати на користь кредитодавця комісію у розмірі 0,6% від вказаної в п.1.1 кредитного договору суми кредиту, що становить 180,00грн., шляхом внесення готівкових коштів в касу кредитодавця(п.1.4 кредитного договору). Відповідно до п.2.6 кредитного договору позичальник зобовязався повертати кредит, сплачувати проценти за користування ним, а також комісію, зазначену в п. 1.4 кредитного договору, рівними платежами у розмірі 1796,24грн.. Банк належним чином виконав свої обовязки за кредитним договором, відкривши позичковий рахунок № .185 та надавши відповідачу обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується Заявою на видачу готівки № ТR.14292.1.123 від 06.09.2007 року. У зв»язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобовязань, позивач звертався до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 24239,52грн. та рішенням зазначеного суду від 06 листопада 2008 року, яке набрало законної сили 17 листопада 2008 року, позовні вимоги банку були задоволені, з відповідача стягнута заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка виникла станом на 30.07.2008 року у сумі 24239,52грн. і з них: заборгованість за кредитом-20488,04грн., проценти за користування кредитом-1328,59грн., сума простроченої комісії-540,00грн., штраф-1793,65грн., пеня-89,24грн., а також було стягнуто судові витрати у розмірі 266,23грн.. Зазначене рішення суду набрало законної сили, а тому встановлені судом обставини порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають повторному доказуванню. Відповідно до умов п.7.4 укладеного між банком та відповідачем ОСОБА_1 договору, він вступає в силу с моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором. Умовами п.17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитним правовідносин» передбачено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином, відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Станом на 31.03.2015 року заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною, а тому банк, керуючись умовами п. 1.3, 7.4 кредитного договору та положеннями ст.ст. 536,1048 ЦК України нарахував відповідачу проценти за користування кредитними коштами за період з 31.07.2008 року по 31.03.2015 року в сумі 32844,55грн.. Правова позиція щодо правомірності нарахування процентів за користування кредитними коштами до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених кредитним договором зобовязань, підтримана Верховним Судом України в ухвалі від 30.05.2012 р. по справі № 6-26268вов08.Аналогічні позиції щодо нарахування відсотків дотримується і Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема в своїй ухвалі від 12.06.2013 року по справі № 6-8292св13. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача по сплаті процентів за користування кредитом станом на 31.03.2015 року становить 32844,55грн..Зазначену суму заборгованості просять стягнути з відповідача ОСОБА_1 на їх користь, а також стягнути судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі 328,45грн..

Представник позивача ПАТ «Діамантбанк» ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та в обґрунтування надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях проти позову, відповідно до яких, згідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань (п.7.4), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 05 вересня 2009 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідач ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту з 06 серпня 2008 року, а з 2 листопада 2009 року- зобов»язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 31.07.2008 року по 31.03.2015 року банк звернувся 22.04.2015 року, тобто за межами строку позовної давності, а тому згідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Зі статуту ПАТ «Діамантбанк»(нова редакція) вбачається, що банк є правонаступником АБ «Діамантбанк», яке створене за рішенням Установчих зборів(протокол № 1 від 01 серпня 2008 року) як правонаступник усього майна, а також усіх прав і обовязків Акціонерного банку «Діамантбанк». Банк є юридичною особою(а.с.22-24).

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до кредитного договору № 185 від 06 вересня 2007 року встановлено, що між Акціонерним банком «Діамантбанк», правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобовязання, а саме: кредитор надав відповідачу на споживчі цілі кредитні кошти у сумі 30000,00грн., з терміном повернення 05 вересня 2009 року зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 25% річних , а позичальник був зобовязаний повернути отриманий кредит, сплатити проценти за його користування за умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.6 зазначеного договору, позичальник зобовязаний у валюті кредиту повертати кредитодавцю кредит, сплачувати проценти за користування ним, а також вказану в п. 1.4 цього договору комісію-рівними платежами у розмірі 1796,24грн. щомісячно, в термін до 05 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом. За цим договором, позичальник щомісячно, в термін до 05 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплачує на користь кредитодавця комісію у розмірі 0,6% від вказаної в п.1.1 цього договору суми кредиту, що становить 180,00грн., шляхом внесення готівкових коштів в касу кредитодавця. Згідно п.7.4 укладеного між сторонами кредитного договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором/а.с.8-10/. Заявою на видачу готівки № ТR.14292.1.123 від 06.09.2007 року підтверджений факт видачі банком та отримання кредитних коштів відповідачем ОСОБА_1 у сумі 30000,00грн./а.с.11.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв»язку з чим позивач раніше звертався до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача виниклої заборгованості та на підставі рішення Заводського районного суду від 06 листопада 2008 року, яке набрало законної сили 17 листопада 2008 року, з ОСОБА_1 на користь АБ «Діамантбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 24239,52грн. та судові витрати у розмірі 266,23грн./а.с.15/.

Відповідно до роз»яснень, що містяться в п. 17,18 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов»язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК.

Згідно наданого позивачем розрахунку за кредитним договором 185М від 06.09.2007року, укладеного між сторонами, заборгованість по сплаті процентів за період з 31.07.2008р. по 31.03.2015р. складає 32844,55грн.(а.с.6-7).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина 4 статті 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальна і спеціальна. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Разом з тим, згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як встановлено судом, договір про збільшення позовної давності між сторонами у письмовій формі не укладався.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила(ч.1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи(ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснити повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені умовами договору, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлена відповідальність за порушення позичальником цих обовязків. Отже, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту ( місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобовязань. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року(справа № 6-169 цс14).

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_1 перестав виконувати свої зобовязання з погашення кредиту з 06 серпня 2008 року, а зобовязання зі сплати процентів за користування кредитом з 2 листопада 2009 року.

Отже, позивач саме з цих дат мав довідатися про порушення свого права і саме з цього часу для нього розпочався перебіг позовної давності, але з позовом до суду ПАТ «Діамантбанк» звернулося лише 22.04.2015 року, тобто за межами строків позовної давності.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою стороні у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник відповідача заявила щодо застосування строку позовної давності при вирішенні спору, про що зазначила в наданих суду письмових запереченнях.

Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не можуть бути задоволені судом внаслідок спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову.

Керуючись ст.ст.256, 257, 261, 267,525,526,610,625,627-629,638,1050,1054 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88,209,212,213-215,218 ЦПК України , суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Андрюшина Л.А