Справа № 263/8450/15-ц
Провадження № 2/263/2677/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2015 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Артеменко Л.І.,
при секретарі Масюку М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку, моральної шкоди,
У липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 8333,67 гривень, середнього заробітку за затримку розрахунку з 28.02.2015 по день ухвалення рішення, моральної шкоди 1000 гривень. Також просила стягнути понесені нею витрати на правову допомогу 292,32грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що по 28.02.2015 року працювала у ПрАТ «Азовелектросталь», на момент звільнення та по теперішній час відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 8333,67 гривень. Одночасно просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. У зв'язку з порушенням відповідачем її права на отримання заробітної плати їй спричинена моральна шкода, розмір якої оцінила в 1000 гривень.
До початку судового засідання позивач надала заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, дала згоду на ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою, врученою 4 серпня 2015 року поштою уповноваженій особі, однак надав письмові заперечення проти позову, в яких визнав розмір заборгованості перед позивачем з заробітної плати на час звільнення, розмір середньоденної заробітної плати в 60,65грн, однак не визнав вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оспорюючи його правильність, та моральної шкоди через недоведеність порушення прав позивача, також заперечив проти стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на положення ст..1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Заяви про розгляд справи у його відсутність не надав.
Відповідно до вимог ст.ст. 224,226 ЦПК України за згодою позивача суд постановляє заочне рішення.
Судом встановлено, що позивач з 05.03.2013 по 26.01.2015 працювала у Приватному акціонерному товаристві «Азовелектросталь», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.
Відповідно до довідки ПрАТ «Азовелектросталь» від 28.07.2015 № 1712, заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить: за серпень 2014 року - 744,99 гривень, вересень 2014 року - 1225,31 гривень, жовтень 2014 року - 1345,53 гривень, листопад 1283,28 грн., грудень 2014 - 1263,90 гривень, січень 2015 року - 2470,66 гривень, а всього 8333,67 гривень.
Згідно ст. 115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
З огляду на викладене суд вважає, що оскільки відповідачем була нарахована, але вчасно не виплачена заробітна плата, заборгованість за якою складає 8333,67 гривень, то вказана сума підлягає стягненню на користь позивача.
Згідно ст.116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок.
Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу Законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Сторонами визнано розмір середньоденної заробітної плати позивача в 60грн65 коп. Позивачем визначено кількість робочих днів за графіком як 118 з моменту звільнення з зазначенням дати - 28.02.2015, по 10.07.2015 включно, що оспорює відповідач. Зважаючи на заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку з часу звільнення до дня постановлення судового рішення, кількість робочих днів позивача за цей період за графіком, наданим підприємством, на користь позивача належить стягнути середній заробіток за період з 27.01.2015 по 21.08.2015 за 142 робочі дні по 60,65грн за кожний в загальній сумі 8612,30грн.
Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з принципів справедливості та розумності, з урахуванням конкретних обставин справи, а саме, невиплати працівнику заробітної плати протягом тривалого часу, що є суттєвим порушенням його конституційних та трудових прав на отримання винагороди за труд, розміру заборгованості, відсутності у позивача іншого джерела доходу, наявності на його утриманні неповнолітньої дитини, про що свідчить зазначена в трудовій книжці прична звільнення - догляд за дитиною до досягнення ним 14-річного віку, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, є надмірною, не відповідає перенесеним стражданням, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 400 гривень.
Заявлені позивачем вимоги про відшкодування витрат, понесених на оплату правової допомоги за підготовку позову та складення позовної заяви в розмірі 292,32грн задоволенню не підлягають, оскільки вони понесені до відкриття провадження у справі, не є окремою процесуальною дією у справі, і відповідно до ст.. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» їх компенсація не передбачена.
У зв'язку з задоволенням позову з відповідача ПрАТ «Азовелектросталь» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.
Керуючись ст.ст. 115 - 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми боргу за січень 2015 року - 2470,66 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови судом першої інстанції в перегляді судового рішення воно може бути оскаржене відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.І. Артеменко