Справа № 520/1700/15-ц
Провадження № 2/520/2294/15
Київський районний суд м.Одеси
У складі головуючого судді Калашникової О.І.
При секретарі Шеховцевої О.В..
Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 В»ячеславівни і ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення та вселення власника,
Позивачка звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким зобов»язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі шляхом виселення з квартири ОСОБА_2, її матері ОСОБА_3 та інших осіб, що проживають в квартирі, без надання іншого жилого приміщення та вселити її ОСОБА_1 в зазначену квартиру. Після уточнення позову у судовому засіданні позивачка підтримала такі вимоги: виселити з квартири №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без надання іншого жилого приміщення та вселити в квартиру її ОСОБА_1
Відповідачі до суду не з»являються, про час і місце слухання справи сповіщені судом відповідно до вимог закону, причини неявки суду не повідомили.
За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Суд вислухав позивачку, вивчив надані до справи документи і встановив наступне:
За договором інвестування житла від 22.09.2001 року ОСОБА_1 набула права власності на квартиру №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі. 17.06.2003 року ОСОБА_1 і ОСОБА_6 уклали договір дарування зазначеної квартири у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов»язань за договором позики, який також було укладено між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 Після виконання зобов»язань за договором позики ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_6 з вимогою повернути їй квартиру, але ОСОБА_6 27.03.2009 року зробив відчуження квартири за договором дарування дочці ОСОБА_2
Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 28 серпня 2013 року і рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року визнано недійсним договір дарування квартири №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі, укладений 17.06.2003 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_6, визнано недійсним договір застави квартири, укладений між тими ж сторонами, квартиру витребувано на користь ОСОБА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 Відомості щодо права власності ОСОБА_1 на квартиру внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.02.2014 року. Позивачка стверджує, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживають в квартирі, відмовляються звільнити квартиру у добровільному порядку, перешкоджають їй заселитися до квартири, тому вона ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

На обґрунтування своїх доводів позивачка посилалась на рішення Київського райсуду м.Одеси від 28.08.2013 року, на рішення апеляційного суду Одеської області від 3.12.2013 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 26.12.2014 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідку з місця реєстрації, ухвалу ВССУ від 20 травня 2015 року про відхилення касаційної скарги ОСОБА_2

При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав:

Ч.3 ст.61 ЦПК України передбачає, що «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 28 серпня 2013 року і рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року встановлено, що ОСОБА_2 у 2009 році набула квартиру не за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати. З підстав, визначених ч.1 ст.388 ЦК України у ОСОБА_2 судовим рішенням витребувано на користь ОСОБА_1 спірну квартиру.

Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У даному випадку позивачка є правомірним власником квартири №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії у м.Одесі, але не має можливості володіти і користуватися квартирою. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.

Судом встановлено, що квартира перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_3, які заселились до квартири у 2009 році на підставі договору дарування квартири, що є нікчемним правочином. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не є членами родини ОСОБА_1, в спірній квартирі відповідачки реєстрації не мають, як стверджує ОСОБА_1 ОСОБА_3 не сплачують комунальні послуги по квартирі. З огляду на викладене, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 порушують право власності ОСОБА_1 на квартиру.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 В»ячеславівну і ОСОБА_3 з квартири №222 у будинку №3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії в м.Одесі без надання іншого жилого приміщення.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру №222 у будинку 3 корп.3 по вул..25 Чапаєвської дивізії в м.Одесі.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 10 діб з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Калашнікова О. І.