АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3785/15 Головуючий 1 інст. Панаїд І.В.
Справа № 636/5069/14-ц Доповідач - Швецова Л.А.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Костенко Т.М., Гальянової І.Г.

за участі секретаря - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2015 року

по справі за позовом Приватного Акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило, стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 47 804, 14 грн.

В обгрунтвання позовних вимог позивач зазначав, що 12.09.2013 р. за участю автомобіля «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач по справі, та автомобіля «Опель», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода.

Згідно постанови Чугуївського міського суду Харківської області № 636/4744/13-п від 11 листопада 2013 р. ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП внаслідок порушення правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На підставі ОСОБА_3 ПрАТ «ОСОБА_3 товариством «Іллічівське» ОСОБА_2 будо виплачено страхове відшкодування в сумі 47 804, 14 грн., яке підлягає стягненню в регресному порядку з винної особи.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що регресний позов страхової компанії до страхувальника може бути предявлено, зокрема у випадку передбаченому ст. 38.1.1. (п.п. «г») Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Зазначивши при цьому, що транспортний засіб ОСОБА_1 знаходився у справному стані, а причиною ДТП стала раптова несправність задньої кривої полувісі, що є наслідком раптового зриву її крепежу, а не нехтуванням раніш виявленої несправності, а оскільки дана раптова несправність не визначена в переліку невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху України, передбачених п. 31, вона не може бути визнана як його порушення.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2015 року позовну заяву ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_1, про стягнення суми страхового відшкодування - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 47 804, 14 (сорок сім тисяч вісімсот чотири) грн. 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» суму сплаченого судового збору в розмірі 478,04 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся на нього з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового, яким в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Так, по справі достовірно встановлено, що12 вересня 2013 р. о 20:00 год. на дорозі Р-44 Суми-Путивль-Глухів 39 км. 510 м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель», державний номерний знак, ВМ 8871 АН, яким керував ОСОБА_2 та автомобіля «ГАЗ», державний номерний знак, АХ 6699ВХ, яким керував відповідач.

В наслідок ДТП автомобіль ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ та ОСОБА_3 актом № ЦО-41559-АС--265390 від 19.12.2013 р.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.11.2013 р. відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні ДТП внаслідок порушення вимог п. 12.1, 31.4.7 Правил дорожнього руху України. Вказана постанова ніким оскаржена не була, та набрала законної сили 21.11.2013 р. Штраф ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі.

08.11.2013 р. ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» з заявою про настання страхового випадку. 16.09.2013 р. було проведено огляд автомобілю «Опель» та 20.09.2013 р. надано звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику вищевказаного транспортного засобу в наслідок пошкодження. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню складає 47 804, 14 грн.

На підставі страхового акта № ЦО-41559-АС--265390 від 19.12.2013 р. та заяви ОСОБА_2, позивачем останньому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 47 804, 14 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до цих правових норм шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.п. «г» ст. 38.1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Згідно постанови Чугуївського міського суду Харківської області № 636/4744/13-п від 11 листопада 2013 р. ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП в наслідок порушення правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Посилання відповідача та його представника як в суді першої, так і апеляційної інстанції на той факт, що в матеріалах справи міститься протокол контролю технічного стану ДТЗ №21№000070/39 від 04.04.2013 р., відповідно до якого технічний стан автомобіля відповідача, на момент проходження огляду відповідав нормам ДСТУ -3649-2010, судова колегія вважає безпідставним, оскільки вказаний технічний огляд був проведений за 5 місяців до ДТП.

Крім цього, п.п. «а» п. 2.3. Правил дорожнього руху України, передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачений обов'язок водіїв, перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Крім того, посилання відповідача в апеляційній скарзі на той факт, що раптова несправність транспортного засобу не визначена в переліку невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху України, передбачених п. 31, а тому вона не може бути визнана як його порушення судова колегія вважає безпідставним.

Так, п. 4 ст. 31 Правил дорожнього руху передбачена заборона експлуатації транспортних засобів, згідно з законодавством за наявності чітких технічних несправностей і невідповідностей. З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності порушення п. 31.4.7. Правил дорожнього руху. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.11.2013 р., ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч.4 статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено дану постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у справі, виникає спір.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд першої інстанції ухвалив|постановивши| рішення з додержанням| вимог| матеріального і процесуального| права.

Не може| бути| скасоване| правильне| по суті і справедливе рішення суду з одних лише| формальних| міркувань.

| Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2015 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою апеляційної інстанції законної сили.

Головуючий суддя -

Судді