АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/186/15 Справа № 199/4983/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Спаї В. В. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ялової Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

фізичної особи-підприємця

ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3, третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, про стягнення збитків, спричинених в наслідок порушення прав споживача та відшкодування моральної шкоди і зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за порушення умов договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (нині фізична особа-підприємець ОСОБА_2 - ОСОБА_3.) про стягнення збитків, спричинених в наслідок порушення прав споживача та відшкодування моральної шкоди, який нею було уточнено 28.05.2013 року під час розгляду справи в суді / а. с. 1-3,22-24 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що 18.08.2012 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка є фізичною особою-підприємцем, було укладено Договір за яким відповідачка зобов'язалася виконати на замовлення позивача роботи по доставці та передачі у власність товару, а саме - кухонних меблів, а остання зобов'язалася прийняти та оплатити товар, вказаний в п. 1.2 «Специфікація» Договору.

Згідно умов Договору позивачка оплатила в два прийоми вартість товару - 15555 грн.

Однак, відповідачка, в порушення п. 1.1 та 1.3 Договору, доставила товар не повністю, при цьому доставлена частина меблів виявилась неякісною, а частина меблів не була встановлена.

На неодноразові звернення позивачки до відповідачки з вимогою замінити неякісну частину товару та поставити повністю замовлену продукцію, остання давала відповіді про те, що товар ще не готовий і потрібно трохи зачекати.

Навіть після звернення позивачки до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області відповідачка не виконала зазначені позивачкою вимоги, у зв'язку з чим, позивачка змушена звернутися до суду з позовом, де просила, згідно зі ст. ст. 4,10 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 627, 708 ЦК України, стягнути з відповідачки на її користь: збитки у розмірі 15555 грн.; 10000 грн. - у відшкодування моральної шкоди, яка спричинена їй - позивачці в результаті морального дискомфорту, пов'язаного з небажанням відповідачки врегулювати виниклу ситуацію у добровільному порядку та психічним навантаженням у зв'язку з ходінням по різних інстанціях та зверненням до суду, що негативно вплинуло на її стан здоров'я; 4354,85 грн. - витрачених на придбання ліків, оскільки у зв'язку з психічним навантаженням загострилась гіпертонічна хвороба та на фоні цього загальний стан здоров'я погіршився, почали загострюватися різні хвороби на лікування яких нею були затрачені грошові кошти.

Відповідачка позовні вимоги не визнала і 10.09.2013 року звернулася з зустрічним позовом, де просила суд стягнути з ОСОБА_4 неустойку в розмірі 3935,41 грн. за Договором від 18.08.2012 року, оскільки з вини останньої вона позбавлена можливості поставити залишок меблів та встановити їх. Щодо неякісності поставленого товару, то відповідачка заперечувала посилаючись на те, що меблі були поставлені якісні / а. с. 33-37 /.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Суд стягнув з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 15555 грн., отримані за договором від 18.08.2012 року укладеним між ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Суд відмовив ОСОБА_4 у її позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди та стягненні витрат на медикаменти.

Також, судом стягнено з ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Судом відмовлено ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в її зустрічному позові про стягнення неустойки / а. с. 87-91 /.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2014 року виправлено описку в рішенні цього ж суду від 19.03.2014 року щодо правильного найменування відповідача: «фізична особа-підприємиць ОСОБА_2 - ОСОБА_3» замість «фізична особа-підприємиць ОСОБА_2» / а. с.169-170 /.

З рішенням суду від 19.03.2014 року частково не погодилась відповідачка ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 і звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення, в частині стягнення з неї збитків у розмірі 15555 грн. та в частині відмови у зустрічному позові, ухваливши нове про відмову позивачці у відшкодуванні збитків та про задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що рішення суду, в оскаржуваній нею частині, є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а. с. 144-146 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду (в оскаржуваній його частині) в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, залишивши рішення суду в частині відмови у зустрічному позові - без змін, а в частині відшкодування збитків та стягненні судового збору - скасувати, ухваливши нове рішення в силу ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.08.2012 року між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка є фізичною особою-підприємцем, було укладено Договір побутового підряду, за яким відповідачка зобов'язалася виконати на замовлення позивачки роботи по доставці та передачі у власність товару, а саме - кухонних меблів (найменування яких зазначено в п.1.2 Договору), а остання зобов'язалася прийняти та оплатити товар, вказаний в п. 1.2 «Специфікація» Договору / а. с.6 /.

Згідно умов Договору позивачка оплатила в два прийоми (18.08.2012 року -10000 грн. та 06.10.2012 року - 5555 грн.) вартість товару - 15555 грн., яка встановлена п.2.1 Договору / а. с. 10 /.

Відповідно до п.2.2 Договору, після виконання замовником пункту 2.1, виконавець зобов'язаний доставити товар протягом 21 робочого дня, тобто до 05.11.2012 року, виходячи з дати оплати вартості товару.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, що підтвердили суду і обидві сторони, відповідачкою було поставлено не весь комплект меблів, а ті що поставлені не всі були встановлені.

Крім того, позивачка вважає, що меблі, які поставлені, є неякісними, в підтвердження чого нею надані фотографії та допитані свідки в суді / а. с. 68-77 /.

Оскільки, відповідачка не виконувала умови Договору, щодо своєчасності поставки меблів та усунення дефектів в поставленій частині товару, то позивачка 09.11.2012 року звернулася до відповідачки з заявою-претензією, яку остання отримала 09.11.2012 року / а. с. 7 /.

Також, позивачка 27.11.2012 року звернулася до Держспоживінспекції у Дніпропетровській області щодо невиконання ФОП ОСОБА_2 умов Договору /а. с.8/.

Відповідачка 07.12.2012 року направила позивачці відповідь на її заяву-претензію від 09.11.2012 року, де повідомила про готовність поставити залишок меблів та заперечувала проти розірвання Договору / а. с. 9 /. Потім,14.01.2013 року відповідачка знову направила позивачці лист, де зазначила, що залишок меблів поставлений та вказала на готовність їх установити, але яку не може провести, оскільки сама позивачка переносить строки їх установки /а. с. 38-41/.

Доказів того, що меблі поставлені позивачці в повному обсязі, відповідачка суду не надала.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивачки про стягнення на її користь збитків в розмірі 15555 грн. підлягають задоволенню в силу п.4 ч.1 ст.708 ЦК України та п.п.1 абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачі».

Однак, з такими висновками суду погодитися неможна, так як вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зміст зазначених у ст. 15 ЦК України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах статей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушення права позивача та можливості його захисту в обраний ним спосіб.

У тих випадках, коли спеціальною нормою закону встановлений інший, ніж визначений ст.. 16 ЦК України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках коли ці способи тотожні і на них поширюється дія ЦК.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір побутового підряду, тобто спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» та § 2 «Побутовий підряд» глави 61 ЦК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, то замовник має право, зокрема, вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» - за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору і відшкодування збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема позовної заяви ОСОБА_4, остання звернулася до суду з позовом, де просила суд стягнути збитки, у зв'язку з тим, що відповідачка не виконала належним чином умови Договору, оскільки не поставила весь комплект кухонних меблів і не встановила його в повному обсязі, а частина поставлених меблів мають брак. Отже, позивачка просила суд стягнути лише збитки, тоді як згідно вимог вище зазначених норм чинного законодавства збитки можуть бути стягненні у разі розірвання договору, але такі вимоги позивачкою заявлені не були.

Таким чином, це означає, що позивачкою вибраний неналежний спосіб захисту цивільних прав, що не прийняв до уваги суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення збитків у розмірі 15555 грн., а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_4 в її позовних вимогах про стягнення збитків в розмірі 15555 грн.

Крім того, як було вище зазначено, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про відшкодування збитків у зв'язку з неякісністю частини поставлених меблів, в підтвердження чого надала суду фотографії кухні та були допитані свідки, але ці докази, щодо якості поставлених меблів, не можуть бути прийняті судом, оскільки встановлення якості поставленого товару, тобто з'ясування обставин, що мають значення для справи, потребують спеціальних знань, а з'ясувати ці обставини можливо шляхом проведення відповідної судової експертизи, яка призначається судом в силу ст. 143 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки, рішення суду в частині стягнення збитків скасоване і відмовлено в цій частині вимог, то не може залишатись в силі і підлягає скасуванню рішення про стягнення з відповідачки на користь держави судового збору в розмірі 243,60 грн.

Щодо рішення суду в частині відмови ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в її зустрічних позовних вимогах до ОСОБА_4 про стягнення неустойки, то воно є законним та обґрунтованим, оскільки ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не надала суду доказів того, що нею виконані умови договору, щодо поставки та установки кухонних меблів в строк, що передбачений договором.

В своїй апеляційній скарзі відповідачка посилається на те, що частково меблі були поставлені 06.10.2012 року (за виключенням двох шаф), а решта меблів була поставлена після письмового звернення позивачки, - але ці посилання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодного доказу, в силу ст. 60 ЦПК України, щодо такої поставки, відповідачка не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій. Не додала такі докази відповідачка і до своєї апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суд, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об'єктивному розгляді в судовому засідання всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2014 року, в частині стягнення з відповідача 15555 грн. та судового збору в розмірі 243,60 грн., - скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 в її позовних вимогах до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про стягнення збитків у розмірі 15555 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: