Справа № 502/575/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року м. Кілія

Кілійський районный суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тюміна О.Г.,

при секретарі Фоміній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2015 року позивач, ОСОБА_1, звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача з вимогою визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Леніна, 154.

Позивач, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в обґрунтування своїх вимог в позовній заяві зазначає, що 07 листопада 1998 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2002 року позивач придбала житловий будинок за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Леніна, 154. Рішенням Кілійського районного суду від 04 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Зі слів позивача відповідач з березня 2010 року в житловому будинку не мешкає, змінивши тим самим своє місце проживання. Позивач посилається на те, що неодноразово зверталася до відповідача з питанням добровільного зняття з реєстрації, на що отримала відмову. На підставі викладеного просить позов задовольнити.

Відповідач повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України про дату та місце розгляду справи, за викликом суду в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності - суду не надав.

Згідно ст. 224 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖД №087506, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області 07 листопада 1998 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_2, ОСОБА_2.

Як вбачається з рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 листопада 2010 року по справі № 2-4393/10 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №216654. виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кілійського РУЮ в Одеській області 20.01.2015 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу: Солойленко, ОСОБА_5.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 жовтня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №4166, ОСОБА_4 придбала житловий будинок, який розташований в м. Кілія, вул. Леніна, 154, на земельній ділянці розміром 924 кв.м.

Згідно відомостей Кілійського РС ГУДМС України в Одеській області та побудинкової книги ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих суду доказів, житловий будинок за адресою м. Кілія вул. Леніна, 154, позивачем придбано під час перебування в шлюбі з відповідачем, а отже є їх спільною сумісною власністю.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то ОСОБА_2 не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Зважаючи на встановлені обставини та дослідженні докази суд приходить до висновку, що вимога про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги зняття відповідача з реєстрації, суд враховує приписи ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_6