Справа № 583/680/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі БАЙДАЛЕНКО О.О.

з участю осіб, які приймають участь у розгляді справи: представника позивачів ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, який є представником третьої особи ОСОБА_4, з технічною фіксацією розгляду справи комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_4, Охтирський міськрайонний сектор УДМС України в Сумській області, Міністерство юстиції України,

про витребування майна з чужого незаконного володіння

та за позовом третіх осіб

ОСОБА_6, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: ГУСАРОВА ОСОБА_7 ОСОБА_8, Охтирський міськрайонний сектор УДМС України в Сумській області, Міністерство юстиції України

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в с т а н о в и в:

10.03.2015 року до суду звернулася ОСОБА_5 з позовом. Вимоги мотивувала тим, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м належить на праві спільної сумісної власності їй, ОСОБА_6, ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.02.1999 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради Сумської області.

На підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги 03.06.2014 року ОСОБА_4 було видане свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, що відбулися 30.04.2014 року, яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2014 року за № 5889671.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18.02.2015 року, визнано недійсними прилюдні торги, які відбулися 30.04.2014 року з реалізації нерухомого майна (предмет іпотеки), а саме: трьохкімнатної квартири загальною площею 47.6 кв.м, за адресою АДРЕСА_2.

Визнано недійсним акт державного виконавця від 03.04.2014 року про реалізацію нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а саме: трьохкімнатної квартири загальною площею 47.6 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_2.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_4 нерухомого мйна з прилюдних торгів від 03.06.2014 року, а саме: трьохкімнатної квартири загальною площею 47.6 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_2, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2014 року № 35889671.

За договором купівлі-продажу від 07.06.2014 року ОСОБА_4 відчужив квартиру АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_2

ОСОБА_5 вважала, що оскільки були визнані недійсними результати прилюдних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_3, та визнано недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.06.2014 року, то майно вибуло з володіння власника ОСОБА_5 поза її волею й вона має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України. Враховуючи те, що судом визнано недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.06.2014 року, то і відпала підстава, на якій воно було набуте ОСОБА_2, а тому особа зобов»язана повернути майно.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_5 просила витребувати на її користь з незаконного володіння відповідачки квартиру АДРЕСА_3, виключивши з реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на цю ж квартиру за відповідачкою; усунути перешкоди позивачці користуванні квартирою № 87 по вул. Леніна, 5, в м. Охтирка Сумської області, шляхом позбавлення відповідачки права користуватися квартирою та виселення її без надання іншого житлового приміщення.

11.06.2015 року до суду подали позов треті особи за первісним позовом - ОСОБА_6, ОСОБА_6, які посилалися на ті ж обставини, що і ОСОБА_5, просили витребувати на їх користь з незаконного володіння відповідачки квартиру АДРЕСА_3, виключивши з реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на цю ж квартиру за відповідачкою; усунути перешкоди користуванні квартирою № 87 по вул. Леніна, 5, в м. Охтирка Сумської області, шляхом позбавлення відповідачки права користуватися квартирою та виселення її без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_6, будучи належним чином сповіщеними про час та місце розгляду справи, в судові засідання не прибули, про причини неявки не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Представник позивачів ОСОБА_1 /а.с. 35, 141, 142/ в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з наведених у позовній заяві мотивів

Представник відповідачки та третьої особи ОСОБА_4 /а.с. 66, 110/ в судовому засіданні 27.05.2015 року /а.с. 115-116/ заперечив проти позовних вимог, пославшись на те, що майно не вибувало поза волею позивачки, укладаючи договір іпотеки, вона знала про його наслідки у разі невиконання зобов»язання та можливе вибуття майна з володіння. Під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_2 нотаріусом перевірялося питання про належність цієї квартири та наявність у ОСОБА_4 підстав здійснювати всі дії, передбачені законом.

Відповідачка за обома позовами в судовому засіданні підтримала позицію свого представника, у поданому відзиві на позовну заяву /а.с. 86-88/ заперечила проти позовних вимог, вважала їх безпідставними, зазначила, що твердження позивачки про відсутність законних підстав у ОСОБА_4 здійснювати відчуження спірної квартири є хибним та не відповідає фактичним обставинам справи. Спірна квартира була придбана відповідачкою у ОСОБА_4 за оплатним договором, як у власника, право власності якого було підтверджено належним чином. При нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, нотаріусом було перевірено факт її належності на праві власності ОСОБА_4, який мав всі законні підстави здійснювати будь-які дії щодо належного йому на праві власності майна, та перевірено відсутність заборон. Позивачка ОСОБА_5 не є власником спірної квартири на сьогоднішній день, оскільки відповідно до даних реєстру прав власності єдиним власником спірної квартири є відповідачка, право власності якої не оскаржувалося, а правочин на підставі якого вона отримала у власність майно, не визнавався в судовому порядку недійсним. Зважаючи на добросовісне набуття спірної квартири, отриманої у власність на законних підставах, відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Міністерства юстиції України просив справу розглядати без його участі при прийнятті рішення послався на розсуд суду /а.с. 107, 128/.

Представник Охтирського міськрайонного сектора УДМС України в Сумській області подав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність заперечень /а.с. 132/.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, їх доводи і заперечення та надані докази, оцінивши їх критично, встановив наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини:

Квартира АДРЕСА_3, загальною площею 47.6 кв.м належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.02.1999 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради Сумської області /а.с. 24/, що підтверджується також інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 20.05.2013 року /а.с. 143/.

Вказана квартира була отримана ОСОБА_4 згідно Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 03.06.2014 року, виданого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за № 1222, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 02, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав № 5889671, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав індексний номер 22540043 /а.с. 144/.

За договором купівлі-продажу від 07.06.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованим в реєстрі за № 782, ОСОБА_4 відчужив квартиру АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_2 /а.с. 144-145/.

З витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 07.06.2014 року, вбачається, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1 /а.с. 146/.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності, сформованого 07.06.2014 року, вбачається, що квартира АДРЕСА_3, 07.06.2014 року зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 за реєстраційним номером 02 /а.с. 146/.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.08.2014 року /а.с. 147-149/ усунуто перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_2, визнавши ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою № 87 по вул. Леніна, 5, в м. Охтирка Сумської області.

З ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2015 року по справі № 2-79/2011 , провадження № 6/583/44/2015, суд встановив, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 18.05.2011 року було стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» /далі за текстом банк/ заборгованість за кредитним договором від 03.07.2008 року № 05/200/434799/394 в сумі 146955.91 грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.07.2008 року № 05/200/434799/394 в сумі 146955.91 грн. звернено стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 32.5 кв.м, загальною площею 47.6 кв.м, належну ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_5 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

18.05.2011 року було видано виконавчі листи про стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором, але банк пропустив строк пред»явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.07.2012 року було поновлено пропущений строк для пред»явлення до виконання виконавчих листів № 2-79/11 про стягнення в солідарному порядку порядку з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» /далі за текстом банк/ заборгованості за кредитним договором від 03.07.2008 року № 05/200/434799/394 в сумі 146955.91 грн.

Поновлено пропущений строк для пред»явлення до виконання виконавчих листів № 2-79/11 про звернення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.07.2008 року № 05/200/434799/394 в сумі 146955.91 грн. шляхом звернення стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 32.5 кв.м, загальною площею 47.6 кв.м, належну ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_5 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2015 року, скасовано ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.07.2012 року, якою було поновлено пропущений строк для пред»явлення до виконання виконавчих листів № 2-79/11.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2015 року /а.с. 36-45/, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18.02.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.04.2015 року, визнано недійсними прилюдні торги, які відбулися 30.04.2014 року з реалізації нерухомого майна (предмет іпотеки), а саме: трьохкімнатної квартири № 87 загальною площею 47.6 кв.м, розташованої за адресою м. Охтирка, вул. Леніна, 5.

Визнано недійсним акт державного виконавця від 03.04.2014 року про реалізацію нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а саме: трьохкімнатної квартири загальною площею 47.6 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_2.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.06.2014 року, а саме: трьохкімнатної квартири № 87, загальною площею 47.6 кв.м, розташованої за адресою: м. Охтирка, вул. Леніна, 5, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2014 року № 35889671.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2015 року по справі № 2-79/2011 , провадження № 6/583/44/2015, за заявою ОСОБА_5 в порядку ст. 369 ЦПК України визнано таким, що не підлягає виконанню щодо боржника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код № НОМЕР_2, виконавчий лист по справі 2-79/11, виданий Охтирським міськрайонним судом 18.05.2011 року, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість по кредитному договору від 03.07.2008 року № 05/200/434799/394 в сумі 146955.91 грн.

Визнано таким, що не підлягає виконанню щодо боржника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код № НОМЕР_2, виконавчий лист по справі 2-79/11, виданий Охтирським міськрайонним судом 18.05.2011 року, про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.07.2008 року № 05/200/434799/394 в сумі 146955.91 грн. на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 32.5 кв.м, загальною площею 47.6 кв.м, належну ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_5 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Дослідивши доводи, викладені ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 в позовних заявах та врахувавши пояснення в судовому засіданні їх представника ОСОБА_1, суд встановив мотивування їх вимог в тому, що майно вибуло з володіння власників на підставі свідоцтва про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна з прилюдних торгів, яке в подальшому рішенням суду визнано недійсним, тобто, вибуло з володіння власників поза їх волею, що дає їм право витребувати від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України, тобто, шляхом пред»явлення віндикаційного позову.

Позивачі вважали, що з 18.02.2015 року визнано недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.06.2014 року, то і підстава, на якій воно було набуте ОСОБА_2, відпала, особа зобов»язана повернути майно.

Перевіряючи приведені позивачами мотиви, суд виходив з наступного:

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.

Основоположні принципи здійснення прав власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 318 ЦК України визначає, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Стаття 387 ЦК України обумовлює право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно роз»яснень за п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435-15 )) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК ( 435-15 ) не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК ( 435-15 ).

Згідно правової позиції, викладеної Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання, пов'язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, судам слід враховувати положення статті 330 ЦК, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Зокрема, відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Навпаки, набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом.

Як випливає зі ст. 387 ЦК України, віндикаційний позов є позовом власника про витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, то за допомогою предявлення даного позову здійснюється захист права володіння, користування та розпорядження власника, оскільки якщо майно вибуло зі сфери його майнового панування, власник фактично позбавляється можливості реалізувати жодне з прав, що складає зміст його субєктивного права.

Позивачем за віндикаційним позовом є, по-перше, власник, позбавлений володіння річчю (фізична особа, юридична особа, інші субєкти права власності, визначені ч.1 ст.318 ЦК України), а, по-друге, законний „титульний володілець - особа, яка хоч і не є власником, але володіє майном на підставі, передбаченій законом або договором.

Відповідачем за віндикаційним позовом визнається особа, яка незаконно, без належної правової підстави володіє чужим майном. Незаконним володільцем вважається будь-яка особа, яка заволоділа чужим майном за відсутності правової підстави для цього.

Предметом віндікаційного позову є вимога позивача про повернення майна з незаконного володіння.

Обєктом віндикаційного позову є індивідуально-визначене майно, що збереглося в натурі, тобто саме те майно, яке попередньо вибуло з володіння власника чи титульного володільця.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обовязок доведення незаконності володіння покладається на позивачів, оскільки за загальною презумпцією, зазначеною ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду.

Досліджуючи питання про правомірності (неправомірності) заволодіння спірною квартирою відповідачкою суд виходив з того, що можливість витребування майна (задоволення віндикаційного позову), згідно з наведених позивачами обґрунтувань - ст. 388 ч. 1 п. 3 ЦК України, залежить від наступних обставин: добросовісності чи недобросовісності набувача майна, відплатності чи безвідплатності придбання ним майна за договором, вибуття майна поза волею позивачів. Основою для поділу володіння на добросовісне та недобросовісне є субєктивний критерій - обізнаність набувача про неправомірність придбання речі. Тому набувач вважається добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що відчужувач не мав права на відчуження речі.

Перевіряючи доводи позивачів щодо належності їм майна на праві власності, суд встановив, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 47.6 кв.м належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.02.1999 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради Сумської області /а.с. 24/, що підтверджується також інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 20.05.2013 року /а.с. 143/.

В той же час, твердження позивачів про те, що вказана квартира вибула з їх володіння на підставі свідоцтва про придбання ОСОБА_4 вказаної квартири з прилюдних торгів, не ґрунтуються на приписах закону та встановлених у справі фактичних обставинах.

Судом враховано, що згідно ст. 346 ч. 1 п. 8 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов»язаннями власника.

Тобто, як встановлено у справі, право власності позивачів на квартиру було припинено внаслідок прилюдних торгів 30.04.2014 року з реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки) на підставі акту акт державного виконавця від 03.04.2014 року про реалізацію нерухомого майна, що є предметом іпотеки, квартири АДРЕСА_1, про що ОСОБА_4 було видане свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.06.2014 року.

Однак, як вбачається з рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2015 року /а.с. 36-45/, державним виконавцем ДВС Охтирського МРУЮ за участю боржника ОСОБА_6, представника стягувача ВАТ КБ «Надра» у виконавчих провадженнях ВП № 34278883 щодо ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ВП № 34279468 щодо ОСОБА_5, ВП № 34279115 щодо ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, 13.08.2013 року складено акт опису й накладено арешт на майно у вигляді належної їм квартири АДРЕСА_1.

Суд вважає хибним твердження представника відповідачки про те, що укладаючи договір іпотеки, позивачка знала про його наслідки у разі невиконання зобов»язання та усвідомлювала можливе вибуття майна з володіння, а відтак, майно вибуло з володіння позивачки не поза її волею.

Висновок суду ґрунтується на встановлених і доведених належними доказами обставинах про те, що майно позивачів у вигляді квартири АДРЕСА_3, вибуло з їх володіння не з їх волі, а в силу акту органу державної влади (акту опису і накладення арешту), який забезпечував примусове виконання судового рішення, оскільки саме з цього часу позивачі були позбавлені реалізувати у повному обсязі право власності на цю квартиру щодо користування, розпорядження, володіння, тощо. Укладення ж договору іпотеки не свідчить про вибуття майна позивачів з їх володіння не поза її волею, оскільки іпотека це спосіб забезпечення виконання основного зобов»язання за кредитним договором.

Суд визнав безпідставним твердження представника відповідачки про те, що факт вибуття майна з їх володіння поза їх волею має бути доведений судовим рішенням, оскільки ця обставина в даному випадку є істотною обставиною у справі, яка підлягає доведенню у справі.

Судом достовірно встановлено, що відповідачка набула право власності на спірну квартиру за договором купівлі-продажу від 07.06.2014 року, укладеним з ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованим в реєстрі за № 782. /а.с. 144-145, 146/, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером 02 /а.с. 146/.

Згідно пунктів 2.3., 3.2.1 вказаного договору купівлі-продажу загальна вартість квартири становить 207687.00 грн., яку зобов»язувався сплатити покупець відповідачка у справі.

Наведені обставини суд розцінює як доказ, що укладений між ОСОБА_4 і відповідачкою договір купівлі-продажу квартири є відплатним. Наведене слідує зі змісту ч. 5 ст. 626 ЦК України, яка визначає договір відплатним, якщо інше не встановлено цим договором, законом або не випливає із суті договору. Протилежне не доведено і позивачами.

В той же час протягом розгляду справи позивачами не доведено факт безвинної безпідставності (незаконності) набуття відповідачкою права на квартиру, її обізнаність в тому, що вона набуває майно в особи, яка не наділена правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення факту порушення своїми діями прав інших осіб, або ж хоч і не була безпосередньо інформована про відсутність у відчужувача права на відчуження майна, але за обставинами його набуття могла і зобовязана була про це знати.

Зокрема, позивачами не надано доказів незаконного недобросовісного набуття ОСОБА_2 права на спірну квартиру, зокрема, шляхом скоєння злочину (крадіжки, пограбування, розбою, шахрайства, рейдерських дій) або придбання майна, на яке накладений арешт чи інші заборони відчуження, або на нього обґрунтовано претендували треті особи, про що відповідачці було відомо, або про недобросовісність набуття права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру та відсутність у нього права на її відчуження на момент укладення цієї угоди, чи про наявність неправомірної домовленості між ОСОБА_4 і відповідачкою, тощо.

Суд визнав, що відповідачка в силу приписів ч. 5 ст. 12 ЦК України є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки позивачами не доведено протилежне.

Посилання позивачів на те, що в силу визнання недійсним свідоцтва про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна з прилюдних торгів, останній не мав права відчужувати спірну квартиру, не свідчить про недобросовісність набуття права власності відповідачкою на спірну квартиру.

Вказане посилання позивачів про визнання недійсним свідоцтва про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна з прилюдних торгів не свідчить і про його (ОСОБА_4В.) недобросовісність, як набувача, оскільки вказане свідоцтво було визнане недійсним не через його умисні дії чи інші, залежні від нього обставини, про які знала чи могла знати відповідачка, а, як встановлено рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2015 року /а.с. 36-45/, у зв»язку з порушенням процедури організації прилюдних торгів (ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення, затвердженого наказом Мінюсту України від 02.04.2012 року № 512/5).

Не спростовують висновків суду в цій частині і посилання позивачів на те, що ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2015 року у справі № 2-79/11, провадження № 6/583/44/15, визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи у цивільній справі 2-79/11 щодо ОСОБА_5

Відповідно, ухвала Апеляційного суду Сумської області від 13.01.2015 року, якою скасовано ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.07.2012 року про поновлення пропущеного строку для пред»явлення до виконання виконавчих листів № 2-79/11, не доводить істотних обставин у справі - добросовісності чи недобросовісності набувача майна, відплатності чи безвідплатності придбання ним майна за договором, відсутності права ОСОБА_4 на продаж спірної квартири ОСОБА_2, тощо.

Суд дійшов висновку, що позивачі не довели істотні обставини, які дають підстави суду задовольнити їх вимоги на підставі ст. 388 ч. 1 п. 3 ЦК України, а саме, що відповідачка набула право власності на спірну квартиру за безвідплатним договором; відповідачка знала чи могла знати про наявність перешкод до вчинення правочину з набуття права на спірну квартиру, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, що може свідчити про недобросовісність набувача.

Вимоги позивачів про виключення з реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачкою не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). В даному ж з спорі позовні вимоги визнані судом недоведеними.

Правова позиція з викладеного питання міститься в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Позовні вимоги про усунення перешкод позивачам в користуванні спірною квартирою шляхом позбавлення відповідачки права користуватися квартирою та виселення її без надання іншого житлового приміщення не є похідними від наслідків вирішення спору за правилами ст. 388 ч. 1 п. 3 ЦК України, заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Доказів, які б спростували чи ставили під сумнів висновки суду, сторонами не надано, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі за їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 12, 316, 318, 330, 346, 387, 388, 390, 397, 626 ЦК України, роз»ясненнями за Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 6, 10, 11, 59-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_4, Охтирський міськрайонний сектор УДМС України в Сумській області, Міністерство юстиції України відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: ГУСАРОВА ОСОБА_7 ОСОБА_8, Охтирський міськрайонний сектор УДМС України в Сумській області, Міністерство юстиції України про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_14

Повний текст рішення суду виготовлений 25.09.2015 року