Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1409/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фомічов С. Є.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Фомічова С.Є.

суддів Гайсюка О.В.

ОСОБА_2

при секретарі Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договору застави і виключення майна із реєстру застав та заборон відчуження майна, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 76073,81 грн. та судових витрат - 760,74 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 15 січня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 було укладено договір споживчого кредиту, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти на придбання автомобіля у розмірі 9801 доларів США зі сплатою 9,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 14 січня 2014 року.

Згідно п.п.2.4-2.5 ОСОБА_5 повернення кредиту здійснюється щомісячно по 20 число включно частинами у розмірі не менш як 136 дол. США.

Відповідно до п.п.1.5, 2.6, 2.7 ОСОБА_5 проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно у валюті кредиту на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця і підлягають сплаті по 20 число кожного місяця включно. Розмір щомісячної комісії за управління кредитом та кредитною лінією передбачений пунктами 1.7., 2.10 та складає 0,1 % від суми кредиту.

За умовами кредитного договору банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати комісій, штрафу та інших платежів, передбачених цим договором, та відшкодування збитків, завданих внаслідок невиконання боржником своїх зобовязань.

30 червня 2010 року, відповідно до норм ЦК України та ст.ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», зокрема, перейшло право вимоги до боржників ТОВ «Укрпромбанк».

У звязку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань станом на 03 вересня 2013 року утворилася заборгованість у сумі, що в гривневому еквіваленті складає 76073,81 грн., з яких: по тілу кредиту - 55840,70 грн.; за відсотками -17263,84 грн.; з комісії - 2969,27 грн., яку просили стягнути з відповідача.

ОСОБА_4 було предявлено зустрічний позов до акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору застави транспортного засобу від 15 січня 2008 року, зобовязання приватного нотаріуса виключити з реєстру застав та заборон відчуження запис про заставу та заборону відчуження автомобіля «DAEWOO Nexia», що належить йому на праві приватної власності.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначав, що укладений кредитний договір за своїм змістом не відповідає законодавству України та порушує його законні права та інтереси, а саме: пункт 1.1 договору суперечить ч.1 ст. 524 ЦК України про те, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, іноземна валюта може використовуватися лише в окремих випадках. Іноземна валюта не може бути предметом договору споживчого кредиту, а відтак порушено істотну умову договору. Банк скористався юридичною необізнаністю позичальника.

Згідно з п.2 Положення НБУ «Про кредитування» фізичні особи мають право на отримання лише споживчого кредиту в національній валюті. Споживчий кредит - це кредит на придбання споживчих товарів та послуг. Відносини за договором споживчого кредиту регулюються ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання валюти як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. На момент укладення договору працівники банку запевняли його у вигідності валютного кредиту. Їм вдалося його переконати, але з часом співвідношення курсу гривні до долара змінилося в бік падіння національної валюти.

Подальше виконання договору позбавить його того, на що він розраховував - вигідного кредиту. Зміст договору суперечить ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладенням договору, ні протягом його дії банк не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав повної інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон.

Вважаючи, що договір не відповідає вимогам ст. 215 ЦК України, оскільки суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також не відповідає його внутрішній волі, зокрема, волевиявленню щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки, а умови щодо сплачуваних процентів та комісійних винагород, штрафів вважає несправедливими, відповідач просив визнати недійсним цей договір споживчого кредиту. Також зазначав, що як наслідок втрачають своє правове значення й інші правочини укладені на виконання недійсного договору. Крім того, звернув увагу, що не знав про заміну кредитора та те, на користь кого він мав сплачувати платежі за кредитним договором.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.09.2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі Банком ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення первісного позову в повному обсязі. Зазначено, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Так, судом не було взято до уваги те, що до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_3 По кредитному договору від ТОВ «Укрпромбанк». Відмовляючи у задоволенні первісного позову, судом першої інстанції невірно застосовано позовну давність, не враховано дату повернення коштів за кредитним договором 14 січня 2014 року, та помилково визначено початок спливу строку позовної давності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_6, який згоден з рішенням суду та заперечував проти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 15 січня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 було укладено договір споживчого кредиту №4-0081005/ФКВ-08 на суму 9801 дол. США для придбання автомобіля «DAEWOO Nexia» загальною вартістю 55000 грн., зі сплатою процентів у валюті кредиту в розмірі 9,5 % річних, комісії в розмірі 0,1 % від суми кредиту на строк до 14 січня 2014 року.

Згідно з п.п.1.11. позичальник зобовязався сплачувати платежі за кредитним договором у розмірі, порядку та строки, встановлені договором та графіком платежів.

Підпунктом 2.4. ОСОБА_5 передбачено що повернення кредиту має здійснюватися щомісячно частинами в розмірі не менше як 136 дол. США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Згідно з пунктом 3 ОСОБА_5 виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором забезпечено заставою транспортного засобу - автомобіля «DAEWOO Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СРВ683514, виданого Олександрійським РЕГ ВДАІ при УМВС України в Кіровоградській області, загальною вартістю 55000 грн..

Відповідно до встановленого графіка платежів за кредитним договором повернення боргу відповідачем повинно здійснюватись кожного поточного місяця у визначених сторонами розмірах щомісячних платежів, включаючи внески для погашення основного боргу, проценти за користування кредитом.

19 червня 2009 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір до Кредитного договору, згідно з яким були внесені зміни до п.5.2. кредитного договору про те, що у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісії та інших платежів, передбачених договором ОСОБА_5 має право вимагати, а позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла в період прострочення за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості. Банк не стягує з позичальника пеню в період з 01 червня 2009 року по 30 червня 2009 року у випадку, коли позичальник строком до 30 червня 2009 року погасить всю прострочену кредитну заборгованість яка існувала у нього станом на 01 червня 2009 року.

Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобовязань від 30 червня 2010 року права первісного кредитора - ТОВ «Укрпромбанк» перейшли до нового кредитора в особі АТ «Дельта Банк», в тому числі й по кредитним зобовязанням ОСОБА_3 на загальну суму 7374,54 дол. США .

Відповідно до наданих Банком довідок у звязку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань станом на 03 вересня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 9146,07 дол. США (що згідно курсу НБУ складає 76073,81 грн.), з яких: - тіло кредиту в сумі 6986,20 дол. США (55840,70 грн.); - відсотки 2159,87 дол. США (17263,84 грн.); - комісія 2969,27 грн..

АТ «Дельта Банк» направляло на адресу відповідача досудову вимогу про погашення боргу, що підтверджується поштовим реєстром.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Зобовязання, згідно зі статтею 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною першою статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредитору є належним виконанням.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову через сплив позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов АТ «Дельта Банк» є обґрунтованим, однак не підлягає задоволенню, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Останній платіж тіла кредиту, відсотків та комісії позичальник сплатив 31 липня 2010 року, після цього виконання зобовязання з його боку припинилося. Перебіг позовної давності розпочався з 21 серпня 2010 року і тривав протягом 3 років - по 21 серпня 2013 року, а позивач звернувся до суду з позовом 02 грудня 2013 року, тобто після спливу позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду. Позичальник був обізнаний з умовами договору, про що свідчить його підпис. Банк виконав свої зобовязання, надавши кредит в іноземній валюті ОСОБА_3, який на ці кошти придбав автомобіль, однак порушив зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором про передачу активів та кредитних зобовязань від первісного кредитора - ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» 01 липня 2010 року перейшло право вимоги по кредиту ОСОБА_3 в сумі, що станом на 30.06.2010 року становила 7274,68 дол. США, яка підлягала поверненню відповідачем відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та розяснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з"ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно з п.п.1.2.-1.3. ОСОБА_5 строк кредитування встановлений 72 місяці, дата повернення кредиту визначена 14 січня 2014 року. Підпунктом 7.3. ОСОБА_5 передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взаємних зобовязань (а.с.13).

Згідно з п.п.4.3.7. ОСОБА_5 має право змінювати черговість платежів у випадках недостатності грошових коштів для повного повернення заборгованості позичальником за цим договором.

Сторони кредитного договору домовленості щодо зміни тривалості позовної давності в порядку ст. 259 ЦК України не досягли. Проте, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_3 кожен місяць банком нараховувалась сума, яку він повинен був сплатити, що включала черговий платіж (прострочену заборгованість), відсотки за користування кредитними коштами, комісію. Відповідач здійснив останній платіж 31 липня 2010 року, в подальшому платежі ним не здійснювалися, внаслідок чого за період з 31 серпня 2010 року по 31 серпня 2013 року за ним рахується борг по кредиту в сумі 9146,07 дол. США (що згідно курсу НБУ складає 76073,81 грн.), з яких: тіло кредиту в сумі 6986,20 дол. США (55840,70 грн.); відсотки 2159,87 дол. США (17263,84 грн.); комісія 2969,27 грн. (а.с.44).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову через сплив позовної давності, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що за умовами договору визначений кінцевий термін погашення заборгованості 14 січня 2014 року, графіком погашення кредиту встановлено щомісячне погашення кредитної заборгованості до 20 числа кожного місяця, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13).

Тому висновок суду щодо спливу позовної давності щодо вимог про стягнення всієї суми кредитної заборгованості є помилковим.

Початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із щомісячних зобов'язань.

АТ «Дельта Банк» звернувся до Олександрійського районного суду Кіровоградської області за захистом своїх прав 02 грудня 2013 року, тобто в частині вимог про стягнення кредитної заборгованості по строкових платежах, що виникла з 02 грудня 2010 року, в межах передбаченого законом трирічного строку позовної давності.

Строк погашення кредиту визначено періодичними щомісячними платежами, а несплата чергового платежу виникла з 31 серпня 2010 року, останній платіж, відповідно до розрахунку. АТ «Дельта Банк» звернувся до Олександрійського районного суду Кіровоградської області за захистом своїх прав 02 грудня 2013 року, тобто в частині вимог про стягнення кредитної заборгованості по строкових платежах, що виникла з 02 грудня 2010 року. На час звернення банку з цим позовом до суду 02 грудня 2013 року відбувся сплив позовної давності за вимогами по сплаті процентів та штрафів, які виходять за межі позовної давності

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням заявленого клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому стягненню підлягають заборгованість за кредитом в розмірі 6986,2 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 55840, 70 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1721,62 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 13750,91 грн., та заборгованість по комісії в розмірі 2348,86 грн., а всього 71940,47 грн. Не підлягають задоволенні періодичні платежі , які виходять за межі строків позовної даності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга банку підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням, відповідно до вимог п. 3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Дельта Банк» та стягнення на його користь з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в сумі 71940,47 грн. та судового збору в сумі 719,40 грн. відповідно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» борг за кредитним договором у сумі 71940,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» сплачений судовий збір у сумі 719,40 грн.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Головуючий:

Судді: