Справа № 307/2285/15-ц
Провадження № 2/307/1355/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю прокурора Іляшко А.О.

розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом прокурора Тячівського району в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Грушівської сільської ради, треті особи служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації та Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Тячівського району в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернувся в суд з позовною заявою про визнання за ними права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в с. Грушово, в порядку спадкування за законом. Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 р. та ІНФОРМАЦІЯ_6 р. померли батьки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Із приписів ст.ст. 1258 та 1261 ЦК України убачається, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Відповідно до довідки № 923 від 05.05.2015 р. виконавчого комітету Тернівської сільської ради після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_1 залишилися проживати їх діти ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належним чином прийняли спадщину після смерті своїх батьків. Разом з тим, необхідністю визнання права власності на спадковий будинок через суд, викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавці за життя не зареєстрували майно в реєстрі нерухомості та не виготовили правовстановлюючих документі на будинок. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом для захисту спадкових прав дітей сиріт.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві та просить суд їх задовольнити.

Представники Грушівської сільської ради та служби у справах дітей Тячівської РДА надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник Тячівської держнотконтори у судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтв про смерть за актовим записом № 57 від 25.12.2002 р. та № 19 від 22.07.2008 р. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 померли ІНФОРМАЦІЯ_5 р. та ІНФОРМАЦІЯ_6 р. відповідно. Родинні відносини між покійними та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 підтверджуються свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4. Після смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_6 залишився житловий будинок АДРЕСА_1. Довідкою Грушівської сільської ради № 923 від 05.05.2015 р. стверджено, що після смерті батьків у житловому будинку проживали діти ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Відповідно до довідки Грушівської сільської ради № 924 від 05.05.2015 р. спадковий будинок побудований в 1960 році, в будинку проживали покійні батьки ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р. та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р., разом з ними проживали ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

З журналів внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень будинку АДРЕСА_1 убачається, що № А І складається з кухні загальною площею 14.8 м.кв., житлової кімнати - 19.1 м.кв., комори - 4.5 м.кв., а № Б складається з підвального приміщення - 21.8 м.кв., коридору 10.2 м.кв., кухні 23.3 м.кв. Згідно характеристики вищевказаного будинку, господарських будівель та споруд вартість будинку становить 454588 грв. Відповідно до довідок № 1999 і № 2000 від 09.09.2015 року вказаний житловий будинок не порушує будівельних норм та інтересів сусідів, та був зареєстрований за покійним ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна стверджено, що будь-які дані про реєстрацію речових прав на житловий будинок відсутні.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мін'юсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у судовому засіданні, встановлено, що будинок АДРЕСА_1 у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) і яке здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1258, ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті є діти покійних - ОСОБА_1 та неповнолітні ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Інших спадкоємців за законом, за заповітом та таких, які мають право на обов'язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не має.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

У зв'язку з тим, що через відсутність державної реєстрації спадкового будинку неможливо оформити спадщину за дітьми спадкодавців у нотаріальній конторі, суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі та визнати за усіма спадкоємцями за законом першої черги право власності по 1/4 частці житлового будинку з надвірними спорудами, у судовому порядку.

Судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 328, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1273, 1278 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, з надвірними спорудами, за кожним.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.