У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, як законного представника малолітньої ОСОБА_8, треті особи: реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на ј частку квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_10 належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_2, інша ј частка вказаної квартири належить в порядку спадкування на підставі ст. 1241 ЦК України дочці померлого - малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вважає, що оскільки спільне користування та володіння квартирою неможливе, у зв'язку з чим порушені її права та інтереси, як співвласника більшої частини спірної квартири, тому просила: припинити право спільної часткової власності ОСОБА_8 на ј частку спірної квартири; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на ј частку спірної квартири; визнати право власності на ј частку спірної квартири за позивачем; стягнути з позивача на користь ОСОБА_8 компенсацію вартості ј частки спірної квартири.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2014 року позов задоволено.

Припинено право приватної спільної часткової власності ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частку квартири АДРЕСА_2.

Вирішено скасувати державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частку квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ј частку квартири АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано ГУ ДКСУ в Полтавській області перерахувати ОСОБА_11, як законному представнику малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 кошти в розмірі 49 278,00 грн, внесені ОСОБА_6 в якості компенсації вартості ј частки квартири АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки малолітня ОСОБА_8 має незначну частку в даній квартирі, проживає разом зі своєю матір'ю в квартирі АДРЕСА_1, відповідно до висновку експерта поділ спірної квартири з урахуванням часток сторін є неможливим, а також із того, що ОСОБА_6 було внесено на депозитний рахунок суду компенсацію вартості ј частки спірної квартири, тому відповідно до вимог ст. ст. 361, 364, 365 ЦК України позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що припинення права власності на частку малолітньої ОСОБА_8 призведе до втрати нею єдиного житла (частки), що перебуває у її власності, а тому завдасть істотної шкоди її інтересам.

Однак, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Частиною 2 ст. 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом від 12 жовтня 2011 року, після смерті ОСОБА_10 його дочка ОСОБА_6 успадкувала ѕ частки квартири АДРЕСА_2, а дочка ОСОБА_8 - ј частку вказаної квартири.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 24 від 04 березня 2013 року визначено ринкову вартість ј частки вказаної квартири, яка складає 49 278,00 грн та встановлено, що виділення в натурі 1/4 частки спірної квартири є неможливим. Встановити порядок користування однокімнатною квартирою з технічної точки зори також не представляється можливим.

Згідно квитанції від 24 квітня 2014 року ОСОБА_6 внесла на депозитний рахунок суду вартість ј частки спірної квартири в розмірі 49 278,00 грн.

Крім того, судами також встановлено, що малолітня ОСОБА_8 не проживає у спірній квартирі, а проживає разом зі своєю матір'ю у квартирі АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за матір'ю малолітньої - ОСОБА_11, що підтверджується довідкою ПП ПБТІ «Інвентаризатор» № 7813 від 11 вересня 2014 року.

Згідно акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 21 травня 2014 року, квартира АДРЕСА_1 складається із трьох кімнат, загальною площею 60 кв. м. Умови проживання задовільні, в квартирі є необхідні меблі та побутова техніка. Для проживання, навчання та розвитку, дитина має окреме ліжко, куточок для навчання, іграшки, книги.

Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону та обставин справи, житлові права малолітньої ОСОБА_8 не порушені.

За таких обставин, з урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у разі припинення права власності малолітньої ОСОБА_8 на ј частку спірної квартири її житлові права не будуть порушені, оскільки малолітня ОСОБА_8 в спірній квартирі не проживає, забезпечена іншим житлом та проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_11, а спільне користування співвласників спірною квартирою неможливе, що підтверджено висновком експерта, у зв'язку з чим припинення права власності малолітньої ОСОБА_8 на ј частку спірної квартири не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд в порушення ст.ст. 213, 214 ЦПК України не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення та доказів, наданих позивачем, в зв'язку з чим дійшов невірних висновків та помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року скасувати

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук