Справа № 333/5574/14-ц
Провадження № 2/333/2319/14
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

при секретарі Пасюті К.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ВДВС Михайлівського районного управління юстиції у Запорізькій області, про стягнення неустойки (пені) на суму несплачених аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2013 року по цивільній справі № 333/2003/13-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, були стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку(доходів), але не менш ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання щомісяця по 1/6 частині його заробітку (доходу), до досягнення дитини, ОСОБА_5, - трирічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_8.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області з ОСОБА_3 утримуються аліменти на утримання сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 450 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 закінчив сплачувати аліменти до досягнення ОСОБА_6 трирічного віку.

Станом на 01.05.2014 року за ним рахується заборгованість по аліментам по виконавчому листу № 333/2003/13-ц, виданому Комунарським районним судом за період з 15.07.2013 року та до досягнення дитиною повноліття у розмірі 4838,95 гривень, заборгованість по сплаті аліментів до досягнення дитиною трирічного віку за період з 15.03.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_8. Всього заборгованість станом на 01.05.2014року складає 8767,79 гривень. За період з 01.05.2014 року по 01.07.2014 року заборгованість по сплаті аліментів зросла ще на 717,22 гривень та становить 9485,01 гривень. Крім того, за ОСОБА_3 наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_6 по виконавчому листу № 0810/333/12 у розмірі 700 гривень. Загальна сума заборгованості складає 10185,79 гривень. ОСОБА_3 намагався сплачували аліменти, але він має невеликі фінансові можливості. Сплачувати аліменти щомісяця у розмірі 1167 гривень він не має можливості, оскільки ніде не працює. Також, вимушений доглядати свою бабусю, ОСОБА_7, 1939 року народження та її сина, ОСОБА_8, інваліда 1 групи, з якими проживають однією сім'єю. Живуть на пенсію бабусі та дядька, яка складає близько 2300 гривень на місяць, з яких більша частина йде на придбання ліків та сплату необхідних комунальних платежів. Іноді ОСОБА_3 має незначні доходи від тимчасових, сезонних робіт, які трапляються влітку. У зв'язку з викладеними вище обставинами, просить суд зменшити розмір стягнення з мене аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 з утримання щомісяця 1/6 частини заробітку(доходів), на тверду грошову суму у розмірі 250 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття; зменшити розмір стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на ії утримання до досягнення дитини, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, з утримання щомісяця 1/6 частини заробітку(доходів) на тверду грошову суму у розмірі 200 гривень щомісяця, а також, звільнити його повністю від сплати заборгованості по аліментам на яка рахується за ним станом на 01.07.2014 року в розмірі 9485 гривень.

Не погоджуючись з первісним позовом, ОСОБА_4 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) на суму несплачених аліментів.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила наступне.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.02.2012 року з відповідача ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 450 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також, вказаним рішенням суду з відповідача стягнуто на її користь кошти на її утримання до досягнення сином ОСОБА_6 - трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 у розмірі 300 гривень щомісячно. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2013 року з ОСОБА_3 на її користь були стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вказаним рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто кошти на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_5 - трирічного віку. Станом на 01.05.2014 року, ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки та її утримання в загальній сумі 9677,90 гривень. Також, ОСОБА_3 за виконавчим листом № 0810/333/2012, року виданого Запорізьким районним судом Запорізької області 27.03.2013 року, про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 450 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, має заборгованість у розмірі 700 гривень.

В період подружнього життя відповідач працював охоронцем, звільнився він за власним бажанням, пояснивши, що дуже важка робота і працювати він не бажає та не буде. Відтоді він ніде офіційно не працював. Разом зі своєю матір'ю займається веденням домашнього господарства, торгує на ринку продуктами сільгоспгосподарства та харчування.

Вважає, що ОСОБА_3 має можливість, але умисно не сплачує аліменти і з його вини наявна заборгованість по їх сплаті. У зв'язку з викладеним просить суд стягнути пеню на суму несплачених аліментів за двома виконавчими листами за період з 15.03.2013 року по 01.10.2014 року у розмірі 32930,30 гривень.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд без його участі. В ході судового розгляду справи надав суду уточненні позовні вимоги, відповідно до яких просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29.02.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та зменшити розмір аліментів з 450 гривень та стягувати з нього щомісяця на користь ОСОБА_4 на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 320 гривень, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом і до повноліття дитини. Змінити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зменшити розмір аліментів з 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати щомісяця з нього на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 320 гривень, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом і до повноліття дитини. Змінити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 на її утримання з 1/6 частини його заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку та стягувати щомісяця з нього на утримання ОСОБА_4 суму у розмірі 370 гривень, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом та до ІНФОРМАЦІЯ_8. Звільнити ОСОБА_3 від сплати заборгованості за виконавчим листом № 333/2003/13-ц, виданого 15.05.2013 року, Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2013 року і до досягнення дитини - ОСОБА_5, у розмірі 5694,28 гривень, звільнити його від сплати заборгованості за виконавчим листом № 0810/333/2012, виданого 29.02.2012 року, Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_4 на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 450 гривень щомісячно, до досягнення дитини повноліття у розмірі 1950 гривень; звільнити його від сплати заборгованості за виконавчим листом № 333/2003/13-ц, виданого 03.12.2012 року, Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини щомісячно, до досягнення дитини трирічного віку у розмірі 6194,28 гривень., також в заяві просив суд позов ОСОБА_4 до нього про стягнення неустойки (пені) на суму несплачених аліментів задовольнити частково, зменшивши суму стягнення з нього пені до 500 гривень.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримала з підстав викладених у ньому, проти позову ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) на суму несплачених аліментів заперечувала, зазначивши, що ОСОБА_3 не має постійного заробітку, у нього відсутня можливість працевлаштуватися, оскільки він вимушений доглядати свою бабусю, ОСОБА_7, 1939 року народження та її сина, ОСОБА_8, інваліда 1 групи, з якими проживають однією сім'єю.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічною позовною заявою до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Проте, вході судового розгляду справи надала заперечення проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 зазначивши, що у останнього є можливість сплачувати аліменти, але навмисно їх не сплачує. Він працює зі своїми батьками, займаються веденням сільгоспгосподарства. У зв'язку з чим вважає позов ОСОБА_3 необґрунтованим та просить суд відмовити у задоволенні його вимог.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечувала в повному обсязі зазначивши, що останній має можливість сплачувати аліменти, проте навмисно їх не сплачує, позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала в повному обсязі з підстав викладених у ньому, просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник третьої особи ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів. За період з 15.03.2013 року і по теперішній час аліментні зобов'язання не виконуються, у зв'язку з чим, за останнім виникла заборгованість.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2013 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2013 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 щомісячно у розмірі 1/6 частини від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 частини від його заробітку на користь ОСОБА_4 на її утримання до досягнення дитини ОСОБА_5 трирічного віку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого Малокатеринівською селищною радою Запорізького району Запорізькою областю 26.07.2012 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого Малокатеринівською селищною радою Запорізького району Запорізькою областю 20.07.2010 року.

16.11.2011 року ОСОБА_3 звільнений за власним бажанням з посади охоронця, що підтверджується відміткою у трудовій книжці.

23.07.2013 року ОСОБА_3 припинено виплату по безробіттю, що підтверджується відміткою у трудовій книжці.

ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, проживає з бабусею - ОСОБА_7, за якою здійснює догляд, що підтверджується довідкою № 420 виданою Бучацькою сільською радою від 22.05.2014 року.

ОСОБА_3 не перебуває на обліку в центрах зайнятості України, що підтверджується довідкою № 1221 виданою Михайлівським районним центром зайнятості Запорізької області від 26.05.2014 року.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З системного аналізу норм СК України, якими визначені питання, що мають враховуватися при визначені розміру аліментів, їх зміні та інше ( ст. ст. 192, 182, 188, 190 СК України) вбачається, що в разі вимоги позивача про зміну розміру аліментів у вигляді їх зменшення, останній має довести в суді обставини, які виникли після ухвалення попереднього рішення суду та впливають на здатність сплачувати аліменти в раніше стягнутому розмірі.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він має інші зобов'язання матеріального характеру, що перешкоджають у сплаті аліментів, а також про наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що перешкоджала йому щомісячно проводити сплату аліментів на утримання дитини та дружини відповідно до рішення суду.

Таким чином, у справі відсутні докази, які б свідчили як про зміну матеріального чи сімейного стану позивача, так і про погіршення його стану здоров'я порівняно з тим періодом, коли було ухвалено рішення суду про стягнення з нього аліментів.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову відповідача в частині зменшення аліментів слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У позові позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості, посилаючись на тяжкий матеріальний стан.

При цьому, на думку суду, зміна матеріального стану позивача не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості, а є лише підставою для відстрочки чи розстрочки сплати заборгованості за аліментами, як це зазначено у ч. 1 ст. 197 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, позивач ні в позовній заяві, ні його представник в судовому засіданні не посилався на тяжку хворобу чи інші обставини, які мають істотне значення, та які можуть бути підставами для звільнення від сплати заборгованості згідно вимог закону. Крім того, обставини, викладені в позовній заяві, мали місце до винесення рішення суду про стягнення аліментів та були враховані судом. Відповідач був обізнаний як про свій обов'язок сплачувати аліменти, так і про початок виконання обов'язку по сплаті аліментів, однак не вжив усіх заходів для погашення заборгованості, а також не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин.

Таким чином, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому первісний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до довідки № 2678 виданою 01.10.2014 року Центром обслуговування абонентів № 11, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_5

ОСОБА_13 (батько ОСОБА_4) помер ІНФОРМАЦІЯ_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 виданим Міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

ОСОБА_12 (мати ОСОБА_4) 31.03.2014 року звільнена з роботи за угодою сторін, у зв'язку з чим, будь-яку матеріальну допомогу надавати ОСОБА_4 не в змозі.

ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 та аліменти на утримання ОСОБА_4 не сплачує, що підтверджується розрахунками заборгованості виданими ВДВС Михалійвського РУЮ Запорізької області.

За правилами ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Оскільки судом встановлена заборгованість по сплаті аліментів, то відсутність своєї вини в її виникненні має доводити особа, яка сплачує аліменти.

В підтвердження неспроможності сплачувати аліменти відповідач посилається на відсутність постійного місця роботи. Однак ця обставина сама по собі не звільняє платника аліментів від відповідальності, передбаченої ст.196 СК України.

Будь-яких доказів наявності об'єктивних причин неможливості виконувати обов'язок по утриманню дитини ОСОБА_5 та по утриманню ОСОБА_4 ОСОБА_3 суду не надав. Крім того, ОСОБА_3 не надав суду будь-яких доказів утримання та догляду своєї бабусі ОСОБА_7 та її сина, ОСОБА_8, інваліда 1 групи, з якими проживають однією сім'єю. Факт проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, не є об'єктивною причиною доказу того, що саме ОСОБА_3 утримує ОСОБА_7 та її сина, ОСОБА_8 Крім того, у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є й інші родичі, які проживають разом з ними в одному селі, та можуть надавати їм матеріальну допомогу та доглядати останніх, що встановлено у судовому засіданні.

Відповідно до розрахунку пені на заборгованість за аліменти, по виконавчому листу № 333/2003/13-ц про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 до досягнення дитини трирічного віку, заборгованість складає:

· 15.03.2013 року по 01.10.2014 року - 179,18?1?502 = 899,48 гривень;

· 01.04.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?487 = 1745,26 гривень;

· 01.05.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?457 = 1637,75 гривень;

· 01.06.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?426 = 1526,65 гривень;

· 01.07.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?396 = 1419,14 гривень;

· 01.08.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?365 = 1308,05 гривень;

· 01.09.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?334 = 1196,95 гривень;

· 01.10.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?304 = 1089,44 гривень;

· 01.11.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?273 = 978,35 гривень;

· 01.12.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?243 = 870,83 гривень;

· 01.01.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?212 = 759,74 гривень;

· 01.02.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?181 = 648,64 гривень;

· 01.03.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?153 = 548,30 гривень;

· 01.04.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?122 = 437,21 гривень;

· 01.05.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?92 = 329,70 гривень;

· 01.06.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?61 = 218,60 гривень;

· 01.07.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?31 = 111,09 гривень;

· 01.08.2014 року сплачену суму аліментів у розмірі 500 гривень;

· 01.09.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?30 = 107,51 гривень;

Відповідно до розрахунку пені на заборгованість за аліменти, по виконавчому листу № 333/2003/13-ц про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дитини до досягнення останньої повноліття, заборгованість складає:

· 15.03.2013 року по 01.10.2014 року - 179,18?1?471 = 843,93 гривень;

· 01.04.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?456 = 1634,16 гривень;

· 01.05.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?426 = 1526,65 гривень;

· 01.06.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?395 = 1415,56 гривень;

· 01.07.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?365 = 1308,05 гривень;

· 01.08.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?334 = 1196,95 гривень;

· 01.09.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?303 = 1085,86 гривень;

· 01.10.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?273 = 978,35 гривень;

· 01.11.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?242 = 867,25 гривень;

· 01.12.2013 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?212 = 759,74 гривень;

· 01.01.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?181 = 648,64 гривень;

· 01.02.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?158 = 566,22 гривень;

· 01.03.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?122 = 437,21 гривень;

· 01.04.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?91 = 326,11 гривень;

· 01.05.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?61 = 218,60 гривень;

· 01.06.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?30 = 107,51 гривень;

· 01.07.2014 року сплачену суму аліментів у розмірі 500 гривень;

· 01.08.2014 року сплачену суму аліментів у розмірі 500 гривень;

· 01.09.2014 року по 01.10.2014 року - 358,37?1?30 = 107,51 гривень;

Загальна сума неустойки (пені) складає 29860,99 гривень.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81-цс/13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Необхідно враховувати правову природу санкції, передбаченої ст. 196 СК України, загальні положення про відповідальність. Санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання платником аліментів своїх зобов'язань, визначених ст.ст. 203,205 СК України і її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до стягнення пені, яка перевищує сам розмір заборгованості по аліментам.

У відповідності до ст. 7, ч. 2 ст. 196 СК України, керуючись засадами розумності, виваженості, виходячи з загальних положень про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання, враховуючи, що на час вирішення спору відповідач не працює, суд вважає, що розмір неустойки може бути зменшений до 9678 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4,10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ВДВС Михайлівського районного управління юстиції у Запорізькій області, про стягнення неустойки (пені) на суму несплачених аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 9678 (дев'ять тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 96 (дев'яносто шість) гривень 78 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва