Справа №359/2786/14-ц
Провадження №2/359/27/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Бориспільської районної держав-ної адміністрації, про виселення з житлового будинку,

встановив:

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що вона є власницею житлового будинку по провулку Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без дозволу позивача за-реєстрували місце власного проживання в цьому житловому будинку. У такий спосіб від-повідачі перешкоджають ОСОБА_3 користуватись спірним обєктом нерухомого майна. Тому позивач просить суд виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з житлового будинку по провулку Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та просить суд задовольнити його.

Представник відповідача ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задово-лення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що ОСОБА_4 є спів-власником житлового будинку. Крім того, відповідачі не проживають в ньому. З огляду на це представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові дока-зи, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов не під-лягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22 серпня 2012 року за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частку в будівельних матеріалах та конструкціях, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по про-вулку Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2012 року змінено рішення суду першої інстанції: за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнано право власності по ? частці в будівельних матеріалах та обладнанні, які були використані в про-цесі будівництва цього житлового будинку.

Не зважаючи на цю обставину, 25 жовтня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ прийняла рішення №7222626 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власнос-ті на весь житловий будинок. В той же день на імя позивача було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №11596903.

Однак рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 5 травня 2014 року (а.с.112-114 т.1), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 червня 2014 року (а.с.115-118 т.1), рішення РС Бориспільського МРУЮ №7222626 від 25 жовтня 2013 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно №11596903 від 25 жовтня 2013 року визнані незаконними та скасовані.

3 вересня 2014 року РС Бориспільського МРУЮ прийняла рішення №15550421 про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на ? частку в житловому будинку по провулку Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району. В той же день йому було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №26349436.

Однак постановою Вищого адміністративного суду від 21 липня 2015 року (а.с.19-25 т.2) рішення РС Бориспільського МРУЮ №15550421 від 3 вересня 2014 року визнано не-законним та скасовано.

Таким чином, станом на день розгляду цивільної справи ОСОБА_3 та ОСОБА_7 належить по ? частці в будівельних матеріалах та обладнанні, які були викорис-тані в процесі будівництва житлового будинку по провулку Будьонного, 4 в с. Гора Борис-пільського району.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюєть-ся співвласниками виключно за їхньою спільною згодою.

Згідно з ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 цього ж Кодексу власник володіє та користується своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути проти-правно позбавлений цього права.

Як вбачається з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути свавільно позбавлений своєї власності інак-ше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципа-ми міжнародного права.

Встановлено, що ОСОБА_4 має рівне з ОСОБА_3 право на володіння та користування спірним майном. Здійснення цього права повинно відбуватись за їх спіль-ною згодою. Примусове виселення ОСОБА_4 з житлового будинку призведе до поз-бавлення його можливості володіти та користуватись його ? часткою в спірному майні. Вжиття цього заходу є прямим порушенням ч.1 ст.358, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України та ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на це суд вважає, що підстави для виселення ОСОБА_4 з житлового будинку по провулку Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщен-ня, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

В матеріалах цивільної справи відсутній жодний доказ на підтвердження того, що ОСОБА_6 вселилась та проживає в спірному житловому будинку.

З огляду на це суд вважає, що підстави для її примусового виселення з цього обєкту нерухомого майна відсутні.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене не-рухоме майно (житловий будинок) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття житлового будинку в експлуатацію та державної реєстрації права власності на нього.

Згідно з ч.3 цієї статті до державної реєстрації права власності на житловий будинок особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва цього нерухомого майна.

Встановлено, що станом на час розгляду цивільної справи право власності на житло-вий будинок по провулку Будьонного, 4 в с. Гора Бориспільського району залишається не зареєстрованим. Ця обставина свідчить пре те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками лише будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в про-цесі будівництва. Чинним законодавством не передбачено виселення осіб з такого майна.

Суд вважає, що ця обставина є додатковою підставою для відмови у виселенні від-повідачів.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб виключно у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.1 ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Встановлено, що у випадку, якщо місце проживання відповідачів зареєстровано в спірному житловому будинку з порушенням закону, єдиним ефективним способом юри-дичного захисту може бути не виселення відповідачів, а оскарження дій посадових осіб міграційної служби в порядку адміністративного судочинства.

Суд вважає, що ця обставина є ще однією підставою для відмови у задоволенні предявленого позову.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Бориспіль-ської районної державної адміністрації, про виселення з житлового будинку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_8