Провадження №2/761/581/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Лазоришинець К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м.Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013р. Позивачка - ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_9, третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просили визнати Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_1 (а.с.2-3 т1).

Свою позовну заяву Позивач мотивувала тим, що вона зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1. Основними квартиронаймачами даної квартири є ОСОБА_10 та Позивачка. Відповідачі також зареєстровані у вказаній квартирі, проте останні не проживають та ніколи не проживали у зазначеній квартирі, що підтверджується відповідними актами та довідкою Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Таким чином, Відповідачі втратили право на користування жилим приміщенням в зв'язку з не проживанням в спірній квартирі більше 6 місяців.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_11, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_2, третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволено, визнано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с.41-43 т1).

В червні 2014 року ОСОБА_6, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27 березня 2014 року (а.с.51-55 т1).

Ухвалою суду від 15.07.2014р. заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва у справі № 761/30223/13-ц, провадження № 2/761/1116/2014 залишено без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліку терміном на три дні з дня отримання копії ухвали (а.с.69-70 т1).

Після усунення недоліків, заяву ОСОБА_6, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2014р. призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року заяву ОСОБА_6, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2014р. у цивільній справі № 761/30223/13-ц (провадження № 2/761/1116/2014) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 та ОСОБА_12, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2014р. у цивільній справі № 761/30223/13-ц (провадження № 2/761/1116/2014) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 та ОСОБА_12, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням скасовано, справу призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.97-98 т1).

В жовтні 2014 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_6, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_1, третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с.186-188 т1), яка протокольною ухвалою від 03.11.2014р. прийнята до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.201-202 т1).

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_13 та ОСОБА_10 згідно ордеру на жиле приміщення від 06.07.1987р. № 632 серія К, виданого Виконкомом Київської міськради народних депутатів. Позивачі, в особі ОСОБА_6 та ОСОБА_9, були знайомі із вищевказаними ОСОБА_13 і ОСОБА_10 з 1997 року, здружилися з ними, на підставі чого подружжя ОСОБА_10 надавали житлову площу для проживання подружжю ОСОБА_9 в своїй квартирі з 1997 року. В 1998 році чоловік ОСОБА_13 помер, а дружина ОСОБА_10 та подружжя ОСОБА_9 продовжували разом співпроживати у вищевказаній квартирі. З 2004 року Позивачі, в особі ОСОБА_6, її чоловіка ОСОБА_9, синів ОСОБА_7, ОСОБА_8, зареєстровані у вищевказаній квартирі громадянкою ОСОБА_10 як піднаймачі, що підтверджується довідкою з ЖЕК Ф-№3 КмП Татарка Шевченківського району м. Києва. Факт постійного проживання з 1997 року подружжя ОСОБА_8 та їхніх дітей підтверджується сусідами цього ж будинку АДРЕСА_1, що відображено у відповідних актах. Серед знайомих ОСОБА_10 була і ОСОБА_1, яка, як виявилось в подальшому, зареєструвалась у спірній квартирі 22.10.2013р., після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1. Жоден з членів сім'ї ОСОБА_8 ніякої згоди на сумісне проживання з ОСОБА_1 не надавав та остання ніколи не проживала та не проживає в АДРЕСА_1. Окрім того, Позивачі за зустрічним позовом з 2004 року самостійно в повному обсязі несуть витрати по оплаті комунальних платежів за користування вказаною квартирою, на підтвердження чого надали копії сплачених квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги за період з 2004 року по липень 2014 року (а.с.126-185 т1). Враховуючи, що ОСОБА_1 ніколи не проживала та не проживає за спірною адресою, в тому числі останні шість місяців, тому Позивачі за зустрічним позовом просили визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 05.12.2014р. Позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 подала заяву про зміну підстав позову, в якій зазначила, що Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів найму жилого приміщення, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 07.05.2004р., та ОСОБА_10 та ОСОБА_9 14 травня 2004р. Таким чином, оскільки ОСОБА_10 була наймачем спірної квартири у відповідності до положень Житлового кодексу Української РСР та положень Цивільного кодексу України , які регулюють питання договору найму, то після її смерті - Відповідачі втратили право користування житловим приміщенням (а.с.206-207 т1).

В судовому засіданні 21.01.2015р. Позивачами за зустрічним позовом подано заяву про уточнення вимог зустрічного позову, в якому останні просили визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки (більше шести місяців) та внаслідок анулювання її місця реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, (1-кімнатна квартира загальною площею 33,89 кв.м.), згідно висновку службової перевірки Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві від 30.09.2014р. (а.с.232-233 т1).

Позивачка за первісним позовом в судове засідання 12.02.2015р. не з'явилась, своїх представників не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. При цьому суд не знаходить поважними причини відсутності представника позивача за первісним позовом ОСОБА_14, який подав до суду 12.02.2015р. клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні у Вишгородському районному суді Київської області, оскільки до клопотання не долучено жодного доказу на підтвердження поважності причин відсутності представника (а.с.4 т.2). Також судом звернуто увагу на те, що згідно довіреності від 06.11.2013р. від імені ОСОБА_1 уповноважено крім представника ОСОБА_14 діяти ще 7 представників, а згідно довіреності в порядку передоручення від 16.10.2014р. ще 3 осіб (а.с.15, 46, 195, 196 т.1).

Крім того, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи у засіданні 12.02.2015р. за відсутності позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 та її представників, оскільки розгляд справи по суті розпочато за участі як ОСОБА_1 та і її представника ОСОБА_14 в засіданні 21.01.2015р., в якому було оголошено позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, заслухано пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, присутніх в засіданні, досліджено докази у справі, що підтверджується журналом судлового засідання (а.с.245-246т.1).

В судовому засіданні 12.02.2015р. ОСОБА_9 та представник ОСОБА_6 - ОСОБА_15 проти первісного позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила слухати справу без їх участі (а.с.110 т1)

Судом встановлено, що 06 липня 1987 року ОСОБА_13 на підставі рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 29.06.1987р. було видано ордер на жиле приміщення № 622 серії К на право зайняття жилого приміщення жилою площею 18,44 кв.м., яка складається з однієї кімнати в ізольованій квартирі за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8 т1). ОСОБА_16 вказаного ордеру право на зайняття зазначеного жилого приміщення разом зі ОСОБА_13 набула і його дружина - ОСОБА_10.

Відповідно до довідки ЖЕК «Татарка» № 262 від 30.10.2013р. в АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_10 (дружина наймача) з 1988р., ОСОБА_3 1975 р.н. (піднаймач) з 2004р., ОСОБА_2 1970 р.н. (піднаймач) з 2004р., ОСОБА_4 1997 р.н. (син піднаймача) з 2004р., ОСОБА_5 2001 р.н. (син піднаймача) з 2004р. та ОСОБА_1 1960 р.н. з 2013р. (а.с.9 т1).

Актами від 05.12.2011р., від 08.02.2012р., від 11.04.2012р., від 04.11.2013р. встановлено, що подружжя ОСОБА_17 та ОСОБА_9 та їх діти ОСОБА_7, ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживали і не проживають (а.с.11-14 т1).

Довідкою Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві № 53/150 від 04.05.2012р. встановлено, що ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 на даний час не проживають та раніше не проживали (а.с.10 т1).

Водночас, згідно Актів від 30.09.2014р., які складені сусідами, що проживають по АДРЕСА_1, встановлено, що в АДРЕСА_1 з 1997 року проживають подружжя ОСОБА_8 та їх діти, з 2004 року проживають постійно по даний час, вересень 2014р. (а.с.124-125 т1).

ОСОБА_16 Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві від 01.10.2014р. № 11/1663 встановлено, що ОСОБА_10 вважається зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1, так, як станом на 30.09.2014р. ніхто з мешканців квартири або родичів ОСОБА_10 не звертався до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в м.Києві з приводу зняття померлої. Паспорт ОСОБА_10 також не надходив з відділу реєстрації смерті в місті Києві. Водночас, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви та довіреності від ОСОБА_10 Висновком службової перевірки від 30.09.2014р. дана реєстрація була скасована, тому що особа яка надавала нотаріальну довіреність померла (відповідно до п.1.3. ст. 1008 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, довіреність вважається недійсною) (а.с.189 т1). Анулювання реєстрації ОСОБА_1 згідно висновку службової перевірки від 30.09.2014р. підтверджується також Формою 16 (а.с.235 т1).

Разом з тим, в судовому засіданні 21.01.2015р. представником ОСОБА_1 було долучено до матеріалів справи постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.12.2014р. у справі № 826/17465/14 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії, згідно якої адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним рішення Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві з приводу зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 1960 року народження, за адресою: АДРЕСА_1, на підставі висновку службової перевірки відносно незаконної реєстрація місця проживання від 30.09.2014р.(а.с.237-240 т1). Водночас, доказів набрання вказаною постановою Окружного адміністративного суду м. Києва законної сили, представником Позивача за первісним позовом не надано, а тому обставини, встановлені вказаним судовим рішенням підлягають доказуванню в порядку передбаченому ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до довідки ЖЕК «Татарка» № 1470 від 15.10.2014р. (а.с.200 т1), № 1348 від 15.12.2014р. (а.с.234 т1) квартира АДРЕСА_1 знаходиться в господарському віданні КП «Керуюча Дирекція» та в ній зареєстровані ОСОБА_6 з 11.05.2004р., ОСОБА_9 з 25.05.2004р., ОСОБА_7 з 15.06.2004р., ОСОБА_8 15.06.2004р.

Поряд з цим судом з показів свідків, допитаних в процесі розгляду справи встановлено таке.

У судовому засіданні 05.12.2014р. в якості свідка, за клопотання представника ОСОБА_8 - ОСОБА_15, була допитана ОСОБА_18, яка зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1. Повідомила суду, що в будинок заселилася 17 років тому, має дружні стосунки з сім'єю ОСОБА_8, яка також проживала в будинку. Сім'я ОСОБА_8 проживали поруч з бабусею - ОСОБА_10, потім поверхом вище, а потім тривалий час вони проживали в квартирі ОСОБА_10 В останньої були борги за квартиру, так ОСОБА_8 допомогли їй погасити всі борги, ОСОБА_8 ночували не один раз у ОСОБА_10, вона вирости їх дітей, сплачували за комунальні послуги. Крім ОСОБА_8 до смерті ОСОБА_10 ніхто в квартирі не проживав, ОСОБА_1 вперше побачила на похороні ОСОБА_10, яким займались вона та ОСОБА_8. Також пояснила, що квартира №221 є однокімнатною і ОСОБА_8 проживали в займаній квартирі поверхом вище і у квартирі баби ОСОБА_10 (ОСОБА_10) (а.с.212-214).

В судовому засіданні 21.01.2015р. в якості свідка, за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_14, було допитано ОСОБА_19, яка з 1987р. і протягом 4 років проживала в АДРЕСА_1. ОСОБА_19 повідомила суду, що вона проживала в квартирі №227, ОСОБА_10 проживала в квартирі 221 та ОСОБА_1 в кв. 229, разом з тим, після того як ОСОБА_10 захворіла, ОСОБА_1 постійно допомагала та приглядала за нею, приносила харчі та ліки, при потребі викликала лікарів. Свідок зазначила, що вона не знає, щоб сім'я ОСОБА_8 проживали у вказаній квартирі, там з 2001 по 2008р. з ОСОБА_10 проживала ОСОБА_1, окрім останньої вона нікого не бачила, останній раз була в квартирі 2008 року. При цьому вказала, що період її проживання в квартирі по АДРЕСА_1, в перід часу з 1987-1191рр. у квартирі ОСОБА_10 проживали ОСОБА_10 з чоловіком, коли помер її чоловік не пам'ятає. Хто проживає в квартирі після смерті ОСОБА_10 вона не знає (а.с.243-246).

При цьому суд, оцінюючи докази у справі, критично ставиться до показів свідків, оскільки вони не містять обставин, які б підтверджували як фактичне постійне проживання сторін у справі в однокімнатній квартирі №221 з покійною ОСОБА_10, так і права сторін у справі, на користування вказаною квартирою.

Окрім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні 21.01.2015р. підтвердила, що проживала зі ОСОБА_10, тому що розвелась з чоловіком, після смерті ОСОБА_10 вона не проживає в квартирі АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_8 змінили двері, замки, заселили квартирантів. Зареєстрована в квартирі на підставі рішення суду.

Окрім того, судом встановлено, що не заперечувалось сторонами, що Відповідачі за зустрічним позовом були зареєстровані в АДРЕСА_1 на підставі Договорів найму жилого приміщення, укладених між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 з двома дітьми від 07.05.2004р. (а.с.218), між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від 14.05.2004р. (а.с.219). Термін дії вказаних договорів найму згідно п. ХІ - «постійно», хоча в договорі від 07.05.2004р. містяться підтер тості в п.ХІ «термін дії договору» (а.с.218 т.1).

Відповідно до ст. 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР (ст. 58 Житлового кодексу УРСР).

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Судом встановлено, що наймачем квартири АДРЕСА_1 згідно ордеру на жиле приміщення був саме покійний ОСОБА_13, а його дружина ОСОБА_10 - була членом сім'ї наймача.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. ст. 65, 78 Житлового кодексу УРСР визначено, що саме наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Наймач вправі здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91 - 99 цього Кодексу.

За ст.106 Житлового кодексу УРСР встановлено, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Проте, в судовому засіданні не здобуто доказів того, що після смерті наймача - ОСОБА_13, який помер в 1998 році, його дружина як член сім'ї наймача вимагала визнання себе наймачем за раніше укладеним її чоловіком договором найму кв. АДРЕСА_1, з відповідними правами та обов'язками, зокрема, щодо укладення договорів піднайму жилого приміщення.

Разом з тим, судом встановлено, що ані Позивачі за зустрічним позовом - ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з якими після смерті свого чоловіка ОСОБА_13 ОСОБА_10 уклала договори найму жилого приміщенні, ані Позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 не є членами сім'ї наймача - ОСОБА_13 в розумінні Житлового кодексу Української РСР, а тому не набули права користування вказаним житловим приміщенням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не набули права користування квартирою АДРЕСА_1, яка належить територіальній громаді м. Києва та знаходиться в господарському віданні КП «Керуюча дирекція», тому, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що оскільки сторонами не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України факту порушення їх прав щодо користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 іншими сторонами по справі, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 71, 72, 99 ЖК Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись статтями 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-229, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м.Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: