Справа № 467/854/15-ц
Провадження №2/755/6721/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Лесик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», звернулося до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 12532,67 доларів США, що за курсом 21,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 квітня 2015 року складає 263812,79 гривень за кредитним договором № 333555 від 26 травня 2005 року, яка складається з наступного: 4889,54 доларів США - заборгованість за кредитом; 7565,64 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 125,00 доларів США - заборгованість за пенею та комісією; стягнути з відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1000,00 гривень; стягнути з відповідача ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2648,13 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № 333555 від 26 травня 2005 року ОСОБА_3 26 травня 2005 року отримав кредит у розмірі 4889,52 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зобов'язання відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором забезпечено порукою, а саме договором поруки № 02/ДЗ від 15 серпня 2014 року, укладеним з поручителем - ОСОБА_2 Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу ОСОБА_3 вищевказані грошові кошти. У порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 станом на 20 квітня 2015 року має заборгованість - 12580,18 доларів США, яка складається з наступного: 4889,54 доларів США - заборгованість за кредитом; 7565,64 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 125,00 доларів США - заборгованість за пенею та комісією.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що позивачем на картку відповідача ОСОБА_3 було зараховано 4889,52 доларів США кредиту, що підтверджується позовною заявою та розрахунком заборгованості. Інших доказів отримання відповідачем таких коштів він надати не може. Строк дії картки встановлений терміном в один рік. Жодного платежу в погашення кредиту відповідачем ОСОБА_3 здійснено не було. Зазначив, що поручителю позивачем будь-яких вимог направлено не було.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила суду, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, будь-якими іншими доказами не підтверджений, первинних документів та виписок по кредиту позивач суду не надав. Крім того, строк дії картки встановлювався на один рік та картка не переоформлювалася, у зв'язку з чим просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2005 року між ПРИВАТБАНК та ОСОБА_3 було укладено договір № 5218 5747 6533 3555 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого банк відрив клієнту картковий рахунок та видав клієнту платіжну картку: тип карти - ЕС/МС, вид - Platinum, строк дії - 05 червня, валюта картрахунку - долари США, сума першочергового внеску - 300, базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору - 13,2% річних із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту - 1 рік.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 договору, в розмірі платіжного ліміту картрахунку клієнт або його довірена особа використовують карту, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги) (в т.ч. за допомогою Інтернет), для перерахування коштів з картрахунку на рахунки інших осіб, а також як, засіб для отримання готівкових грошових коштів касах банку, фінансових установах, через банкомати, і проведення інших операцій, передбачених домовленістю сторін.

За приписом частини 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися крім іншого порукою.

Частинами 1, 2 статті 553 ЦК України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, 15 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір поруки № 02/ДЗ, відповідно до умов якого ОСОБА_2 виступає поручителем перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_3 всіх своїх обов'язків за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах розгляду даної справи позивачем не надано суду належних а допустимих доказів які б підтверджували розраховану позивачем суму заборгованості відповідача ОСОБА_3 договором № 5218 5747 6533 3555 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки.

Так, за умовами п. 5.2 договору, банк має право в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення клієнта перерахувати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки в розмірі не більше ніж 5 000 доларів США, подальшою зміною його розміру у відповідності до кредитної історії. Іншими умовами укладеного між сторонами договору не визначений кредитний ліміт та розмір грошових коштів який зараховується на відкритий на ім`я відповідача рахунок. У позовній заяві та у розрахунку заборгованості долученого до позовної заяви, позивачем зазначається, що відповідач отримав кредит у розмірі 4 889,52 долари США. В той же час, належних та допустимих доказів, в тому числі і виписок по рахунку, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено не було та в судовому засіданні представником позивача суду не надано. За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем не доведено розмір отриманих відповідачем у кредит грошових коштів на підставі укладеного 26 травня 2005 року договору № 5218 5747 6533 3555 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки. З наведеного випливає, що позивачем і не доведено суму заборгованості за відсотками, які б мали нараховуватись на суму заборгованості за кредитом.

Аналізуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довів перед судом належними та допустимими доказами наявну суму заборгованості відповідача ОСОБА_3 за договором № 5218 5747 6533 3555 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_3 суми заборгованості в розмірі 12 532,67 доларів США задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст. 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, строк дії кредитного ліміту встановлений сторонами в договорі визначений терміном в один рік, тобто сплинув 26 травня 2006 року.

Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що строк дії кредитної картки відповідача ОСОБА_3 сплинув, при цьому термін дії останньої не було пролонговано сторонами, про що свідчить відсутність доказів переукладання/пролонгування строку дії договору та картки.

Частиною першою статті 259 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позивачем не надано суду доказів укладання з відповідачем ОСОБА_3 договору, за яким строк позовної давності за договором № 5218 5747 6533 3555 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, за домовленістю сторін був би збільшений.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Як роз'яснено в пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 року «за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)», встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За правилами ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі до винесення судом рішення, є підставою для відмови у позові.

Суд вважає підставним застосування в межах даного спору строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача ОСОБА_3, оскільки строк дії кредитного ліміту, визначеним сторонами як обов'язковий, скінчився в травні 2006 року. Відповідно не отримавши виконання зобов'язань за договором, у позивача виникає право протягом трьох років, у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Перебіг позовної давності за вимогами позивача скінчився в травні 2009 року.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором лише 06 травня 2015 року, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції суду, тобто пропустив строк позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови в позові.

В той же час, позивачем не подавалось до суду клопотання про визнання поважними причини пропущення позовної давності та відповідно про захист судом порушеного права, а судом з наданих позивачем матеріалів позовної заяви не встановлено поважності причин пропущення позивачем позовної давності.

За вимог ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, з викладеного вбачається відсутність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором.

Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на позов у цивільно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у цивільно-правових відносинах.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 253, 256, 257, 259, 260, 261, 266, 267, 526, 530, 610, 612, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 60, 88, 197, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: