Справа № 214/1451/15
У х в а л а

про усунення недоліків

06 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Дехти Р.В., при секретарі Гавриленко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2015 року до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди, яка не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Ухвалою судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року було відкрито провадження по справі.

23 квітня 2015 року ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди, передано до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю до належного суду.

Позивач неодноразово змінював та збільшував позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1: суму залишку владу 1834 евро 15 евроцентів; пеню в розмірі 22188 евро 06 евроцентів; суму трьох відсотків річних 60 евро 79 евроцентів; сума відшкодування моральної шкоди 5000 гривен.

Так, згідно частини 5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору… Судовий збір стягуються відповідно до ціни позову, кількості та змісту позовних вимог.

Позивач зазначив у позові, що правовою підставою подання позову є Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до частини 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про судовий збір», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

Поняття споживача визначено в пункті 22 частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. При цьому права особи як споживача випливають і охоплюються юридичним змістом даного поняття і закріплені у вказаному вище Законі. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

В спірному ж випадку позивач не придбавав, не замовляв, не використовував і не мав наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, а підставою заявленого ним позову є спір між сторонами за договірними умовами, зокрема, кредитного договору та стягнення моральної шкоди.

Таким чином, навіть, виходячи з юридичного визначення поняття споживача, позивач не відповідає його критеріям, передбаченим в пункті 22 частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідно не є споживачем в розумінні вказаного вище Закону.

Натомість, право позовної вимоги позивача ґрунтується на захисті його майнового права та немайнового права внаслідок порушення відповідачем договірних зобовязань.

З наведеного випливає, що не можна ототожнювати договірні правовідносини, які випливають із реалізації особою своїх прав як споживача, яка вже відбулася та між сторонами існують іншого характеру правовідносини (в даному випадку договірні), і безпосередньо прав особи як споживача при реалізації нею даного свого права.

В пункті 7) частини 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вказано, що від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав.

Тобто, звільненими від сплати судового збору на підставі вказаної вище норми права є виключно споживачі, які звертаються до суду за захистом своїх порушених прав як споживача.

В спірному випадку, позивач вважає, що звільнений від сплати судового збору як споживач, оскільки звернувся до суду як споживач і за захистом свого порушеного права як споживача.

Але, як вбачається з позову, ОСОБА_1 заявляє позовні вимоги про стягнення грошових коштів та моральної за порушення договірного зобовязання

Таким чином, позов предявлено ОСОБА_1 в порядку захисту свого порушеного майнового права як учасника договору банківського вкладу і ґрунтується на порушенні відповідачем умов договору, а саме: Договору заяви про банківський строковий вклад (депозит) від 28 липня 2014 року.

З наведеного випливає, що ОСОБА_1 звертається до суду не на захист свого права як споживача при укладенні договору банківського вкладу або реалізації свого права укласти цивільно-правову угоду по договору банківського вкладу, а на захист свого права щодо належного виконання кредитором своїх обовязків за договором, стягнення штрафних санкцій, стягнення моральної шкоди і спірні правовідносини випливають саме з договірних відносин, зокрема, договору банківського вкладу.

Крім цього, у разі задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, не відбудеться захист будь-якого його права саме як споживача, а відповідно і даний позов заявлено не на захист такого права.

Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосована частина 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» і пункт 7) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки в заявленому позові ОСОБА_1 виступає не як споживач в розумінні 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» і позов подано не на захист прав ОСОБА_1 як споживача.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 5 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., а також в Постанові Верховного суду України №6-39 від 23.05.2012р., де розяснено про те, що застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з договірних відносин з банківськими установами, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання інформації споживачеві про умови такого договору, типи і розміри відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують договору з банківською установою. Але, після укладення договору, між сторонами виникають договірні кредитні відносини або відносини банківського вкладу, тому до спорів щодо виконання або не виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування або банківського вкладу відповідно.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином Законом України «Про захист прав споживачів» регулюється питання відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), а не виконанням стороною своїх договірних зобовязань.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо: провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для застосування вищевказаної норми закону, позивачу потрібно надати строк для усунення недоліків.

Приймаючи до уваги вищенаведене, керуючись ст.207 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд, -

У х в а л и в:

ОСОБА_1 надати строк в пять днів з дня отримання копії даної ухвали суду для виправлення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків позовної заяви, а саме: надання доказів про сплату судового збору відповідно до кількості та змісту заявлених позовних вимог або доказів про звільнення від сплати судового збору з інших підстав.

Копію ухвали направити, вручити ОСОБА_1 або його представнику.

У разі не виконання в указаний термін ухвали суду, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р. В. Дехта