Справа № 466/328/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/4728/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представника ПАТ «Львівський жиркомбінат» Харитон Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівський жиркомбінат», третьої особи голови правління ПАТ «Львівський жиркомбінат» Чабана Юрія Миколайовича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з»ясування судом обставин справи. Вважає, що відповідачем не було дотримано вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України в частині надання йому пропозиції з приводу іншої роботи, зокрема, йому не було запропоновано посаду транспортувальника майонезного цеху, на яку було прийнято 16.12.2014 року нового працівника ОСОБА_6

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 року розглядаючи трудові спори, пов»язані зі звільненням за ч.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з»ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом установлено, що позивач працював у ПАТ «Львівський жиркомбінат» на посаді акумуляторника 4 розряду транспортного цеху.

ПАТ «Львівський жиркомбінат» у зв»язку із зменшенням обсягів виробництва маргаринової продукції та пов»язаними з цим змінами в організації роботи комбінату, наказом від 01.10.2014 року № 192 було внесено зміни у штатний розклад та скорочено з 13.12.2014 року ряд посад, у тому числі акумуляторника 4 розряду (1 штатна одиниця) (а.с.21).

03.12.2014 року ПАТ «Львівський жиркомбінат» видано наказ № 23-к, яким ОСОБА_2 звільнено з посади акумуляторника 4 розряду на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату з 12.12.2014 року. У зв»язку з перебуванням на час звільнення останнього у стані тимчасової непрацездатності наказом від 12.12.2014 року № 259-к внесено зміни до наказу від 03.12.2014 року, визначено днем звільнення ОСОБА_2 перший робочий день після закінчення терміну тимчасової непрацездатності. Наказом № 272-к від 29.12.2014 року ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв»язку із скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.6).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, вірно виходив із того, що у ПАТ «Львівський жиркомбінат» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці підприємства, при цьому відбулося скорочення посади акумуляторника 4 розряду, яку займав ОСОБА_2 Судом установлено, що на роботі залишилися акумуляторники 5 розряду, тобто особи, які мають вищу кваліфікацію, у зв»язку з чим положення ст. 42 КЗПП України застосовуватися не можуть. Судом також установлено, що відповідачем було дотримано порядок звільнення позивача, який був попереджений за два місяці про наступне звільнення з роботи. Одночасно з попередженням про звільнення інша робота позивачеві не пропонувалася у зв»язку з відсутністю вакансій на підприємстві на час його повідомлення про вивільнення. Відтак, при звільненні позивача з роботи відповідачем було дотримано вимоги чинного трудового законодавства та процедуру звільнення працівника по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що роботодавцем не дотримано вимог ч.3 ст. 49-3 КЗпП України у зв»язку з тим, що позивачу не було запропоновано вакантну посаду транспортувальника майонезного цеху, на яку було прийнято 16.12.2014 року ОСОБА_6, не обґрунтовані, оскільки згідно висновку про умови та характер праці Шевченківської міжрайонної МСЕК наданого позивачу зазначено «акумуляторник», що стверджується довідкою від 09.07.2013 року (а.с.113). Таким чином, відповідач не мав можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, так як жодної вакансії, яка б відповідала умовам та характеру праці, визначеному йому МСЕК на час повідомлення ОСОБА_2 про вивільнення чи на час його звільнення на підприємстві не було.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Л.Б.Струс

Н.Л.Шумська