У х в а л а

09 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Таїровська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Таїровська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», третя особа - ОСОБА_4, про визнання рішень частково недійсними, скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки,

встановила:

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0525 га, яка розташована по АДРЕСА_2. Відповідач встановив огорожу, в результаті чого захопив частину належної позивачу земельної ділянки площею 69 кв. м та відмовляється добровільно її звільняти. За таких обставин позивач просив зобов'язати відповідача повернути частину належної йому на праві власності земельної ділянки площею 69 кв. м, знести незаконно побудовану огорожу.

У листопаді 2011 року у зв'язку із заміною неналежного відповідача ОСОБА_8 на належного - ОСОБА_3 та залученням до участі у справі в якості третьої особи Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_4 позов уточнив та остаточно просив: зобов'язати відповідача ОСОБА_3 повернути частину належної йому на праві власності земельної ділянки площею 69 кв. м; знести побудовану на його земельній ділянці огорожу та стягнути з відповідача на його користь 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У жовтні 2010 року до суду з позовом до ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_5, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0529 га, яка розташована по АДРЕСА_2. Відповідач, яка є власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_3, самовільно без його відома та згоди встановила паркан на його земельній ділянці, захопивши таким чином частину належної йому на праві власності земельної ділянки площею 0,0081 га. За таких обставин ОСОБА_5 просив зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, звільнити самовільно зайняту частину належної йому земельної ділянки.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2010 року позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 об'єднано в одне провадження.

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5, Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3, якою користується з 2005 року. У жовтні 2010 року вона дізналася про те, що частиною земельної ділянки площею 0,0153 га, яка перебувала у її фактичному користуванні як доріжка для випасу тварин, отримана у власність її сусідами ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на підставі рішення Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 27 квітня 2005 року, з чим вона не згодна. Інша частина земельної ділянки загального користування площею 0,0069 га, а в цілому площею 0,0525 га, була передана у власність ОСОБА_6 на підставі рішення Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 28 листопада 2007 року, який відчужив цю земельну ділянку на користь ОСОБА_4 На думку ОСОБА_3, державні акти на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_4 видані з порушенням чинного законодавства, так як при складанні акта встановлення меж в натурі на місцевості відсутні підписи її батька ОСОБА_7 як суміжного землекористувача, крім того, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 передано у власність землі загального користування, які відносяться до земель комунальної власності, що не підлягають приватизації. Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 просила поновити їй строк звернення до суду з цим позовом; визнати рішення Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 27 квітня 2005 року недійсним у частині передання на користь ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0530 га по АДРЕСА_1 та в частині передання на користь ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0524 га по АДРЕСА_2; визнати недійсним рішення Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 18 вересня 2007 року про передачу безоплатно у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0529 га; визнати недійсним рішення Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 28 листопада 2007 року про передачу безоплатно у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0525 га; скасувати державні акти на право власності на указані земельні ділянки, видані на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року, позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 серпня 2013 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2013 року залишені без змін.

У січні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: ст. ст. 12, 39, 116, 118, 125, ч. 1 ст. 155 ЗК України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування», п. 1.12 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною та договорів оренди землі» від 04 травня 1999 року № 43.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на:

- рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2008 року;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2012 року.

Відповідно до ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

До заяви про перегляд судового рішення заявником подано клопотання про поновлення строку на звернення із заявою, вказуючи на поважність пропуску встановленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Причини пропуску строку, зазначені заявником, з урахуванням доданих до заяви матеріалів можна визнати поважними.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353‒360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Оскільки встановлені фактичні обставини даної справи та справ, в яких ухвалені вказані рішення, є різними, то наведені заявником доводи не містять ознак неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 359 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Таїровська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Таїровська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», третя особа - ОСОБА_4, про визнання рішень частково недійсними, скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова