Справа № 127/3950/14-ц Провадження № 22-ц/772/208/2015Головуючий в суді першої інстанції Кашпрук Г. М.
Категорія 59Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук В.С.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

при секретарі: Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2014 року про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України до моменту виконання нею своїх зобов`язань

ВСТАНОВИЛА :

29 жовтня 2014 року державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Саволюк Я.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Підставою зазначеної вимоги державний виконавець вказав те, що у Ленінському відділі ДВС Вінницького міського управління юстиції на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області за № 127/3950/14-ц від 22.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 640 291, 00 грн.

Дане виконавче провадження розпочато 25.07.2014 року винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, яка була надіслана сторонам виконавчого провадження для виконання та відома із зазначенням строку для самостійного виконання рішення до 01.08.2014 року. Оскільки у вказаний строк рішення боржником самостійно виконане не було, державний виконавець розпочав примусове виконання рішення суду, а саме : того ж 25.07.2014 року, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ще були надіслані запити до відповідних структур для отримання інформації щодо наявності чи відсутності у боржника рухомого та не рухомого майна, його доходи та рахунки у банках, на які державний виконавець отримав відповіді про відсутність у боржника місця роботи, транспортних засобів та рахунків у банках.

Далі державний виконавець зазначає, що не дивлячись на те, що ним було вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення суду, боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань, встановлених зазначеним рішенням суду, тому ОСОБА_2 необхідно тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Вінницького міського суду від 29.10.2014 року подання державного виконавця задоволене у повному обсязі.

Боржник ОСОБА_2 не погодився з даною ухвалою суду, оскаржив її в апеляційному порядку, як необгрунтовану та незаконну, таку, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що на примусовому виконанні у Ленінському відділі ДВС Вінницького міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області за № 127/3950/14-ц від 22.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 640 291, 00 грн.

Дане виконавче провадження розпочато 25.07.2014 року винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, яка була надіслана сторонам виконавчого провадження для виконання та відома із зазначенням строку для самостійного виконання рішення до 01.08.2014 року. Оскільки у вказаний строк рішення боржником самостійно виконане не було, державний виконавець розпочав примусове виконання рішення суду, а саме : того ж 25.07.2014 року, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ще були надіслані запити до відповідних структур для отримання інформації щодо наявності чи відсутності у боржника рухомого та не рухомого майна, його доходи та рахунки у банках, на які державний виконавець отримав відповіді про відсутність у боржника місця роботи, транспортних засобів та рахунків у банках.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що боржник не виконує зобов`язання по сплаті боргу, тому подання державного виконавця слід задовольнити.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим та таким, що не відповідає діючому законодавству, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом та у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Згідно п.п.2,5 ч.1 ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань та якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, державним виконавцем при зверненні із вказаним поданням, не було надано суду: даних про наявність документів, перелік яких зазначений в ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»; жодного доказу на підтвердження того, що боржник ОСОБА_2 має намір виїхати за межі України; а також доказів, які б підтверджували ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відсутність у боржника майна для реалізації з метою погашення заборгованості, не є ухиленням від виконання рішення суду.

Більше того, у судовому засіданні державний виконавець визнав, що у матеріалах виконавчого провадження за № 44162880 міститься довідка про місце роботи ОСОБА_2, яка не бралася до уваги при примусовому виконанні рішення суду та не надавалася суду з поданням про обмеження боржника у тимчасовому праві на виїзд за межі України; судом не було оглянуте зазначене виконавче провадження; державний виконавець не приймав участі у судовому засіданні, всупереч вимогам ч.2 ст. 377-1 ЦПК України.

Враховуючи викладене, узагальнення судової практики Верховним Судом України за 2014 рік щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, де вказано, що за змістом ч.2 ст.377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду необхідність такого обмеження; колегія суддів вважає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тому ухвалу слід скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, в силу п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2014 року - скасувати. Питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : /підписи/

З оригіналом вірно: