АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-1739 Головуючий у 1-й інстанції - Гриньковська Н.Ю.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Побірченко Т.І.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Пащенка Сергія Миколайовича в інтересах Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" про визнання поруки припиненою,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" про визнання поруки припиненою.

Суд визнав поруку за договором поруки №010/21-03/7/12-3 від 21 грудня 2009 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_6 такою, що припинена. Судові витрати по справі віднесені за рахунок відповідача.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" через свого представника Пащенка СергіяМиколайовича подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с. 107-109).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника відповідача - ОСОБА_7, яка підтримав подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, представника позивача - ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «КАРДЕКС», ДП «Компанія Кардекс» і ОСОБА_6 було укладено генеральну угоду №010/21-03/12 від 25 грудня 2006 року.

За умовами генеральної угоди кредитор зобов'язується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених генеральною угодою. Відповідно до п. 1.2 генеральної угоди загальний розмір заборгованості не може перевищувати суми 262 051 доларів США 54 центи. Строк користування кредитними коштами за даною угодою встановлюється до 24 грудня 2009 року (п. 1.3 генеральної угоди).

В рамках зазначеної вище генеральної угоди між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Кардтех» були укладені кредитні договори від 21 грудня 2009 року: №010/93-12/93 та №010/93-12/94.

При цьому, в цей же день 21 грудня 2009 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №010/21-03/7/12-3, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати по борговим зобов'язанням ТОВ «Кардтех» згідно кредитних договорів №010/93-12/93 та №010/93-12/94.

Додатковою угодою №1 від 28 грудня 2009 року до кредитного договору №010/93-12/93 змінено кредитний ліміт та розмір і строк повернення вказаного кредиту.

Додатковою угодою №1 від 28 грудня 2009 року до кредитного договору №010/93-12/94 змінено кредитний ліміт та розмір і строк повернення зазначеного кредиту.

ОСОБА_6, як поручитель за вищевказаними кредитними зобов'язаннями ТОВ «Кардтех», не був обізнаний з умовами змін основних договорів та не давав своєї згоди на укладання додаткових угод до кредитних договорів №010/93-12/93 та №010/93-12/94.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 9 серпня 2012 року звернувся до ОСОБА_6 з письмовою претензією (вимогою) про дострокове погашення заборгованості за кредитними договорами №010/93-12/93 та №010/93-12/94, яка містить вимогу до ОСОБА_6 погасити заборгованість у загальній сумі 1 352 299 грн. 29 коп. у місячний строк з дня отримання вимоги.

До суду з відповідною вимогою до ОСОБА_6 банк звернувся лише у серпні 2014 року.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання поруки припиненою.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленим факт припинення поруки, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» також не навів таких обставин.

Представник відповідача посилається на те, щоПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не пропустив шестимісячного строку на пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки пред'явив таку вимогу 9 серпня 2012 року - протягом шести місяців від 28 січня 2012 року та 28 червня 2012 року.

Ці посилання не можуть бути прийняті апеляційним судом виходячи з наступного.

Із правових позицій Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 17 вересня 2014 року №6-125цс14, № 6-6цс14, які відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК є обов'язковими для всіх судів України, вбачається наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений відповідно до кредитного договору, не пред'явив протягом шести місяців позову до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

У даному конкретному випадку районним судом правильно встановлено, що вимога до поручителя про дострокове погашення заборгованості у загальній сумі 1 352 299 грн. 29 коп. у місячний строк з дня отримання вимоги була направлена поручителю 9 серпня 2012 року, а з позовом до ОСОБА_6 банк звернувся лише у серпні 2014 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений відповідно до кредитного договору.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну Пащенка Сергія Миколайовича в інтересах Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т. І. Побірченко

Л.Д. Поливач