Справа № 504/1638/14-ц
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
при секретарі - Мельниковій В.М., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, в заочному порядку, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення, встановлення порядку виконання рішення суду, -
Представник ПАТ «Банк Форум» - Соловйова Н.А. звернулася до суду з позовом до відповідачів, яким просила в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0100/08/08-ZNn від 03.06.2008 року у розмірі 312 219,75 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 34,8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2006 року по справі № 2-2878/2006р., яке набрало законної сили 16.10.2006 року, і зареєстрованого в Комінтернівському районному бюро технічної інвентаризації Одеської області та електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно в книзі № 74, запис № 288, реєстраційний номер 16545584, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб'єктом оціночної діяльності, що буде призначена в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження»; визнати такими, що втратили право користування, та виселити без надання іншого житла з квартири № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; встановлення порядку виконання рішення суду.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.10.2014 року до участі у справі в якості третіх осіб було залучено службу у справах дітей Комінтернівської РДА в Одеській області та сектор громадянства та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області.
У судове засідання представник позивача - Волошин О.В., який діє на підставі довіреності № 10/08-07 від 11.08.2014 року, не з'явився, однак подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Одночасно, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі - повторно не з'явилися у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні зворотні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів.
Представники третіх осіб у судове засідання також не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні повідомлення.
На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.01.2015 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку.
Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного:
03.06.2008 року між АКІБ «Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний логовір № 0100/08/08-ZNn, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 33 750 доларів США, на споживчі цілі, терміном користування до 01.06.2018 року, а відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних та здійснювати повернення кредиту до 20 числа кожного місяця, до повного погашення заборгованості за кредитом.
03.06.2008 року між АКІБ «Форум» та громадянином ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № б/н, згідно з п. 1.1 якого цей договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов'язань, що випливають з укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем кредитного договору № 0100/08/08-ZNn від 03.06.2008 року.
Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки від 03.06.2008 року предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 34,8 кв.м.
Згідно з п. 1.4 договору іпотеки від 03.06.2008 року заставна вартість предмету іпотеки є договірною і погоджується сторонами в розмірі 167 943,37 грн.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України згідно із Законом України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов'язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
В порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов'язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідачі не виконують умови договору, не погашають кредит та не сплачують відсотки.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.06.2011 року по справі № 2-374/11р., яке набрало законної сили 26.12.2012 року згідно ухвали апеляційного суду Одеської області, позов ПАТ «Банк Форум» задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 кредитну заборгованість у загальній сумі 312 219,75 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат.
Проте, станом на теперішній час заборгованість за кредитним договором № 0100/08/08-ZNn від 03.06.2008 року у розмірі 312 219,75 грн. ні поручителем, ні позичальником не погашена.
Відповідно до п. 2.2 іпотечного договору у разі настання випадків, передбачених кредитним договором та іпотечним договором, як то неповне або несвоєчасне повернення кредиту чи сплати процентів та неустойки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
В силу ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 33 названого вище Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання було направлено банківською установою відповідачам 05.12.2013 року за вих. № 1133-2800, 11.12.2013 року за вих. № 1160-280, 11.12.2013 року за вих. № 1161-280. Таким чином, своїми діями по невиконанню зобов'язань за кредитним договором відповідачі спричинили збитки і порушили права та охоронювані законом інтереси позивача, що надає йому право звернутися з відповідним позовом до суду.
Пунктом 5.4 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.
Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко ержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Частина 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», передбачає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, керуючись наведеними вище умовами п. 2.2 іпотечного договору позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 34,8 кв.м., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку встановленому законом.
Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Частинами 1-3 ст. 109 Житлового Кодексу встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до правової позиції, викладеної в Листі Верховного Суду - Судова палата у цивільних справах Верховного Суду від 07.10.2010 року «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.
В пункті 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.
Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Таким чином, законом передбачено, що місячний строк для добровільного виселення встановлюється з дня отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.
З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2013 року за вих. №№ 1160-280, 1161-280, 1155-280 на адресу ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2. було направлено вимоги про добровільне виселення з житлового приміщення що є предметом іпотеки; вказані вимоги було отримано 19.12.2013 року, що підтверджується наявними у справі зворотними поштовими повідомленнями.
Зокрема, суд вважає недоцільним, застосовувати до спірних правовідносин норми ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», відповідно до яких для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки і піклування, оскільки малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент укладення іпотечного договору № б/н від 03.06.2008 року ще не народилася, тобто її права та законні інтереси не було порушено.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для примусового виселити без надання іншого житла з квартири № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Згідно зі ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню у рівних частках судовий збір у розмірі 3 122,20 грн., оскільки позивач на момент звернення до суду, відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Разом з тим, 07.07.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Застосування цього Закону до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, можливе, з урахуванням вимог ст. 217 ЦПК України, шляхом надання відстрочки виконання рішення суду.
З урахуванням вимог Закону України № 1304-18 від 03.06.2014 року та ст. 217 ЦПК України суд вважає можливим відстрочити виконання рішення суду, крім рішення в частині стягнення судового збору у розмірі 3564 грн., на час дії Закону України № 1304-18 від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
На підставі наведеного, керуючись ст. 109 ЖК України, ст.ст. 16, 526, 527, 530, 541, 543, 554, ч. 1 ст. 585, ст. 589, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 1, 5, 12, 35, ч. 1, 3 ст. 33, ст. 36, 37, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 15, 57-61, 74, 76, 77, 88, 169, 208, 212, 215, 217- 218, 223-233, 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» - задовольнити.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0100/08/08-ZNn від 03.06.2008 року у розмірі 312 219 (триста дванадцять тисяч двісті дев'ятнадцять) гривень 75 копійок звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 34,8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2006 року по справі № 2-2878/2006р., яке набрало законної сили 16.10.2006 року, і зареєстрованого в Комінтернівському районному бюро технічної інвентаризації Одеської області та електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно в книзі № 74, запис № 288, реєстраційний номер 16545584, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб'єктом оціночної діяльності, що буде призначена в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Виселити без надання іншого житла з квартири № 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір у рівних частках на користь держави у розмірі 3 122 (три тисячі сто двадцять дві гривні) 20 копійок.
Заочне рішення направити на виконання до сектору громадянства і реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відстрочити виконання рішення суду, крім виконання рішення в частині стягнення судового збору у розмірі 3 122 (три тисячі сто двадцять дві гривні) 20 копійок, на час дії Закону України № 1304-18 від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути оскаржено в десятиденний строк з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області.
Суддя В. К. Барвенко