Категорія: 30 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю. ,

суддів - Русинчука М. М., Свистун О.В.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кривчука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - головний державний інспектор Тєнін Дмитро Сергійович, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - головний державний інспектор Тєнін Дмитро Сергійович, мотивуючи свої вимоги тим, що діями відповідача у зв'язку з тривалим періодом притягнення його до адміністративної відповідальності, яке в подальшому визнавалось незаконним, йому заподіяно моральну шкоду, тому просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 15000 грн. та понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2014 року зазначений позов задоволено частково.

Стягнуто з Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 гривень завданої моральної шкоди.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в даному випадку наявні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки в результаті винних неправомірних дій службових осіб відповідача позивачу завдана моральна шкода.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони.

Згідно з ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - головний державний інспектор Тєнін Дмитро Сергійович про відшкодування моральної шкоди .

Оскаржуваним рішенням, що постановлено судом першої інстанції, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Зі змісту п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25 травня 2001 року) вбачається, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди та встановленні факту її заподіяння незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України .

Згідно з п.3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року за № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктами 35-40 вказаного Порядку передбачено стягнення коштів Державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам.

Так, згідно з пп. 2 п. 35 зазначеного Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Державну казначейську службу України до участі у справі залучено не було, тобто судом при ухваленні рішення порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. Може бути позивачем і відповідачем у суді.

Як передбачено ст.81 ЦК України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №439/2011, та п.1 і п.14 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 р. № 294, визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства і є юридичною особою публічного права.

Разом з тим, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 23 квітня 2014 року № 150 щодо питань функціонування територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції, територіальні органи Державної архітектурно-будівельної інспекції, в тому числі і у Волинській області, ліквідовані як юридичні особи публічного права та визначено їх правовий статус як структурних підрозділів апарату Інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі.

В судовому засіданні при перегляді рішення в апеляційному порядку представник відповідача підтвердив, що з часу затвердження вказаних змін Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області не є юридичною особою, а є відокремленим структурним підрозділом Державної архітектурно-будівельної інспекції України, відповідно до згаданого вище Положення про ДАБІУ від 09.07.2014 р. № 294 та Положення про Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, затвердженого наказом Держархбудінспекції України від 01.10 2014 р. № 244.

Отже, справа розглянута з участю відповідача, який не є юридичною особою, чим порушено норми процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову в позові .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - головний державний інспектор Тєнін Дмитро Сергійович, про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді