Справа № 143/1690/14-ц Провадження № 22-ц/772/201/2015Головуючий в суді першої інстанції Скрицький Л. П.
Категорія 58 Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від 09 лютого 2015 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Жданкіна В.В., Ковальчука О.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державної виконавчої служби Погребищенського районного управління юстиції, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про звільнення майна з-під арешту,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до державної виконавчої служби Погребищенського районного управління юстиції, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту.

Посилається на те, що 22 травня 2014 року відповідно до акту опису й арешту майна, державним виконавцем відділу ДВС Погребищенського ЛРУЮ Олійником М.В. згідно виконавчого листа №209/1190, виданого 13.06.2013 року Козятинським міськрайонним судом було описано й накладено арешт на належне їй майно: холодильник «Індезіт», телевізор «Самсунг», стінку «Оскар», м'який куточок «Візит», яке за згодою її матері ОСОБА_7 знаходилося в її будинку, оскільки в своєму будинку вона робила ремонт. Про накладення арешту на майно вона дізналася 27.06.2014 року від свого брата ОСОБА_3 При накладені арешту на майно вона не була присутня, про що попередньо їй також повідомлено не було. Тому вона вважає, що накладений арешт на зазначене майно порушує її право володіння, користування та розпорядження майном.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2014 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 (а.с.32).

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Знято арешт з холодильника «Індезіт», що належить ОСОБА_2, накладений 22.05.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Погребищенського РУЮ Олійником М.В. відповідно до Акту опису й арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В решті заявлених позовних вимог, а саме в знятті арешту з телевізора «Самсунг», стінки «Оскар» та м'якого куточка «Візит» відмовлено (а.с. 46-47).

Додатковим рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 60 грн. 90 коп. судового збору (а.с.68).

В апеляційній скарзі представник позивача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції від 20 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення по сутті позовних вимог, задовольнивши позов ОСОБА_2 Зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права. Рішення в частині задоволення позову не оскаржується.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача ДВС Олійник М.В. апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу визнав та не заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, що з'явилися до суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції до зміни, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції встановив та виходив з того, що вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.06.2013 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.296 КК України та стягнуто з нього на користь потерпілого ОСОБА_4 18 618 гривень.

На підставі виконавчого листа Козятинського міськрайонного суду Вінницької області державним виконавцем Олійником М.В. 22.05.2014 р. проведено опис і арешт майна боржника ОСОБА_3, а саме: холодильник «Індезіт», телевізор «Самсунг», стінку «Оскар» та м'який куточок «Візит».

Місцевий суд, враховуючи вимоги ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції «Про проведення виконавчих дій», прийшов до висновку, що державним виконавцем відділу ДВС Погребищенського РУЮ Олійником М.В. при накладенні арешту на холодильник «Індезіт», було допущено порушення прав та законних інтересів власників, оскільки холодильник один на сім'ю, а відтак зазначений холодильник слід звільнити з-під арешту.

Щодо решти описаного і арештованого майна, а саме телевізора «Самсунг», стінки «Оскар» та м'якого куточка «Візит», то позивачка в судовому засіданні не довела, що це майно належить їй і вона тимчасово залишила його в будинку своєї матері, що також підтверджується поясненням самої матері, яка в судовому засіданні стверджувала, що телевізор «Самсунг» вона придбала з покійним чоловіком ще 10 років тому. Водночас позивачка ОСОБА_2 стверджувала, що телевізор «Самсунг» вона придбала 25.07.2010 року. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначене протиріччя вказує на недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 про належність їй телевізора.

Також місцевий суд прийшов до висновку, що твердження позивачки ОСОБА_2 про належність їй меблевої стінки «Оскар» є не доведеними, так як в судове засідання не було надано для дослідження оригінал накладної № 105 від 20.05.2009 р. Також при цьому взагалі не було надано будь-яких підтверджень про належність їй м'якого куточка «Візит». У зв'язку з цим, суд першої інстанції вважав, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про звільнення з-під арешту телевізора «Самсунг», стінки «Оскар», м'якого куточка «Візит» слід відмовити.

Однак, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_8 про зняття арешту з телевізора «Самсунг», стінки «Оскар» та м'якого куточка «Візит» не відповідають обставинам справи, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що призвело до порушення та неправильного застосування норм матеріального права.

Так, згідно п.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції, як того вимагає ч.4 ст.10 ЦПК України, не достатньо сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: не достатньо роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що місцевий суд відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині звільнення з-під арешту телевізора «Самсунг», стінки «Оскар» та м'якого куточка «Візит», виходив з того, що позивачка в судовому засіданні не довела, що це майно належить саме їй і вона тимчасово залишила його в будинку своєї матері.

Проте, з наданих в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивачем ОСОБА_8 оригіналів накладних за №105 від 20.05.2009 року, за №66 від 25.07.2010 року та за №90 від 25.10.2012 року, ксерокопії яких були надані нею до матеріалів справи в суді першої інстанції, вбачається, що придбання ОСОБА_8 в магазині «Сучасний» у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 стінки «Оскар», м'якого куточка «Візит», телевізора «Самсунг» та холодильника «Індезіт» було оформлено накладними, що підтверджує факт отримання нею у власність вказаного майна.

Згідно ст.. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до п. 5.1.4 Інструкції «Про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року, стягнення звертається тільки на майно боржника, яке належить йому на праві власності.

Згідно ст.. 60 ЗУ Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладене арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту.

Колегією суддів встановлено, що накладення державним виконавцем 22.05.2014 року арешту на вищевказане належне позивачу ОСОБА_2 майно порушує її права на користування та розпорядження цим майном.

Будь-яких доказів того, що зазначене майно належить не позивачу ОСОБА_2, а саме її брату ОСОБА_3 суду не надано.

Конституція України та законодавство про цивільне судочинство визначає життя і здоров'я людини найвищою соціальною цінністю. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанціїне достатньо сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, оскільки неповно з'ясував вищевикладені обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд не витребував у сторін у справі та належним чином не дослідив докази, що мають суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до ч.1 п.п.1,2,3,4 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення: є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому в цій частині залишатися в законній силі не може та підлягає відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України до зміни.

В іншій частині, а саме в частині зняття арешту з холодильника «Індезіт», що належить ОСОБА_2, накладений 22.05.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Погребищенського РУЮ Олійником М.В. відповідно до Акту опису й арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, рішення суду слід залишити без змін, оскільки в цій частині рішення суду є законним і обґрунтованим та в цій частині сторонами у справі оскаржується.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_2 до державної виконавчої служби Погребищенського районного управління юстиції, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту задовольнити повністю.

Зняти арешт з телевізора «Самсунг», стінки «Оскар» та м'якого куточка «Візит», які належать на праві власності ОСОБА_2, накладений 22.05.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Погребищенського РУЮ Олійником М.В., відповідно до Акту опису й арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний