Провадження № 2-758/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державна міграційна служба України ГУ МВС України в м. Києві про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014 року Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила постановити рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що позивачці належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Зазначає, що у спірній квартирі крім неї значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2, та треті особи: ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Позивач посилається, що відповідач не проживає у вказаній вище квартирі понад 1 рік, своїх речей там не зберігає, квартирою не цікавиться, участі в оплаті житлового приміщення та комунальних послуг не приймає.

Позивач вважає, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад рік, а тому втратив право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначили, що ОСОБА_2 не має можливості постійно проживати в квартирі АДРЕСА_1, оскільки у останнього виникли конфліктні стосунки з позивачем, яка не бажає, щоб відповідач проживав у спірній квартирі.

Разом з тим, відповідач зазначає, що він не втратив інтересу до спірного житла, періодично проживає в спірній квартирі та несе витрати по її утриманню. Звернув увагу на ту обставину, що його мати тяжко хворіє, а тому він постійно піклується про неї, проте не може постійно проживати у спірній квартирі, враховуючи технічні характеристики, стан здоров'я його матері та конфліктні стосунки з позивачем по справі.

Враховуючи вищевикладене, просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Третя особа -ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що відповідач періодично проживає в квартирі, цікавиться квартирою та надає гроші на оплату житлово-комунальних послуг.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засіданні не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Третя особа - Державна міграційна служба України ГУ МВС України в м. Києві в судове засідання свого представника не направила, подала до суду заяву в якій просить розглянути справу у відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 1994 року №5896 виданого Відділом приватизації Залізничної державної адміністрації та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.1999 р. виданого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №24167 (а.с.3-4).

Відповідно до довідки Форми №3 від 15.09.2014 року вбачається, що у вказаній вище квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 (онук позивача) та треті особи: ОСОБА_3 (онука позивача) та ОСОБА_4 (дочка позивача) (а.с.8).

Згідно вимог ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено вище, позивач є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1, квартира належить позивачу на праві приватної власності, відповідач є онуком позивача і, відповідно, застосуванню підлягають положення ст. 405 ЦК України, яка регулює право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом.

Позивач в судовому засіданні посилалася на те, що відповідач з 2001 року в спірній квартирі не мешкає, не бере участі в утриманні квартири, за комунальні послуги не сплачує, станом квартири не цікавиться та місце проживання відповідача на сьогоднішній день залишається невідомим.

Суд не погоджується з даними твердження позивача, виходячи з наступного.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили, що відповідач цікавиться спірною квартирою, неси витрати по її утриманню та періодично проживає в ній, оскільки доглядає за хворою матір'ю. Підтвердили, що у відповідача з позивачем склалися конфліктні стосунки з приводу користування спірною квартирою, оскільки позивачка не бажає, що у спірній квартирі проживав та був зареєстрований відповідач по справі.

Про наявність конфліктних стосунків між позивачем та відповідачем по справі наголошувала допитана в судовому засідання як свідок -ОСОБА_3, тобто третя особа по справі, яка також підтвердила, що відповідач надає кошти на утримання житла та оплаті комунальних платежів. Дані кошти відповідач надає безпосередньої їй, в свою чергу свідок здійснює відповідну сплату.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що між позивачем та відповідачем склалися конфліктні стосунки з приводу користування спірною квартирою, внаслідок чого відповідач з поважних причин не проживає у спірній квартирі.

Разом з цим, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач не втратив інтересу до спірного житла, періодично проживає та несе витрати по його утриманню.

Та обставина, що між сторонами склалися конфліктні стосунки не заперечувалося позивачем по справі, яка пояснила, що не бажає, щоб відповідач проживав та був зареєстрований у спірній квартирі, оскільки вона має намір проживати одна, як одноосібний власник.

З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що акти від 06 серпня 2014 року та від 18 вересня 2014 року, які були складені ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - сусідами позивача, в яких зазначено, що відповідач в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2001 року не можуть бути покладені в основу даного рішення по справі в підтвердження не проживання відповідача без поважних причин у спірній квартирі понад встановлений законом строк (а.с.9-10).

Суд також не приймає до уваги покази допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 (сусідка позивача) та ОСОБА_11 (родичка позивача) про те, що відповідач не проживає у спірній квартирі.

Так, дані свідки підтвердили, що вони не були знайомі особисто з відповідачем, як він виглядає не могли описати. Пояснити причини не проживання відповідача не могли посилаючись на те, що їм не відомо дані обставини. Фактично про обставини не проживання відповідача у спірній квартирі даним свідкам відомо з пояснень позивача.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і

власником житла або законом.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад один рік та дані обставини не знайшли підтвердження в ході розгляду справи.

Встановлено, що в розумінні вимог чинного законодавства, відповідач є членом сім'ї позивача, тобто власника житла, а тому має право користування спірним житловим приміщення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 64, 150, 156 , 162, 163 ЖК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя: