АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/598/15 Справа № 205/3283/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

14 січня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Біленької О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство №34" Дніпропетровської міської ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2014 року скасувати в частині відмови: у солідарному стягненні шкоди з усіх відповідачі і у відшкодуванні моральної шкоди та в частині стягнення з позивачки судових витрат на користь держави, - ухваливши нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи / а. с. 197-199 /.

Зазначеним рішенням суду від 22.09.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Суд стягнув з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство №34" Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2 6263 грн. у відшкодування майнової шкоди та стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовлено / а. с. 186-189 /.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2014 року виправлено допущені арифметичні описки в резолютивній частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2014 року, якою виправлено розмір майнової шкоди з 6263 грн. на 6613 грн., а розмір судового збору з 243,60 грн. на 396,60 грн. /а. с. 193/.

Судом встановлено, що трьохповерховий будинок АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, але будинок перебуває на балансі Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство № 34" Дніпропетровської міської ради.

Позивачці ОСОБА_2, згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.08.2000 року та технічного паспорту на квартиру, на праві спільної сумісної власності разом з третьою особою ОСОБА_4 належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1, де вони зареєстровані і проживають та яка розташована на 2 поверсі будинку / а. с. 8-9,10-11 /.

Спірна квартира № 14, співвласницею якої є позивачка і в якій вона проживає, 03.10.2013 року була затоплена в наслідок розриву труби внутрішньобудинкової мережі центрального опалення, розташованої на горищі будинку № 8, тобто сталася аварія в результаті чого було залито водою стіни, стелі та куток обох кімнат квартири позивачки, що підтверджується відповідним актом від 07.10.2013 року складеним комісією КП "ЖЕП № 34" ДМР / а. с. 12 /.

Факт залиття квартири позивачки 03.10.2013 року в наслідок розриву труби внутрішньобудинкової мережі центрального опалення, розташованої на горищі будинку № 8, підтвердив в суді першої інстанції і представник КП "ЖЕП № 34" ДМР.

В наслідок затоплення квартири позивачки, крім ушкодження квартири, були ушкоджені меблі та побутова техніка. Зокрема, був ушкоджений ноутбук позивачки.

В результаті затоплення квартири позивачці була спричинена матеріальна шкода в розмірі 6613 грн., де: 2708 грн. - вартість ремонтно-відновлювальних робіт квартири / а. с. 22-48 /; 3555 грн. - вартість пошкодженого ноутбука (ремонт якого є недоцільним, оскільки вартість ремонту перевищує ринкову вартість виробу) / а. с. 51,52 /; 350 грн. - оплата послуг по незалежній оцінці вартості матеріальної шкоди суб'єктом оціночної діяльності / а. с. 49 /.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що, в силу ст.ст. 22, 386,1166,1172,1192 ЦК України, ст. 21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води (затверджені постановою Кабміну України від 21.02.2005 року № 630 з послідуючими змінами та доповненнями), - позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, тобто спричинена позивачці матеріальна шкода повинна бути відшкодована КП "ЖЕП № 34" ДМР на балансі якого знаходиться будинок АДРЕСА_1 і яке, зокрема, повинне утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт і таке інше.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції відмовив в цих позовних вимогах, оскільки, на його думку, позивачка не надала суду будь-яких доказів спричинення такої моральної шкоди.

В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягнув з позивачки ОСОБА_2 на користь держави судові витрати (судовий збір) у розмірі 396,60 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду від 22.09.2014 року, в частині відмови ОСОБА_2 у відшкодуванні моральної шкоди та у стягненні з ОСОБА_2 на користь держави судових витрат в розмірі 243,60 грн., - скасувати та скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2014 року про виправлення арифметичних помилок в рішенні цього ж суду від 22.09.2014 року в частині виправлення розміру судового збору з 243,60 грн. на 396,60 грн., з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував прав і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь 6613 грн. з КП "ЖЕП № 34" ДМР у відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, Висновки суду в цій частині позовних вимог достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2, в силу ст.ст. 22, 386,1166,1172,1192 ЦК України, ст. 21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води (затверджені постановою Кабміну України від 21.02.2005 року № 630 з послідуючими змінами та доповненнями), - підлягають частковому задоволенню, тобто спричинена позивачці матеріальна шкода повинна бути відшкодована КП "ЖЕП № 34" ДМР на балансі якого знаходиться будинок АДРЕСА_1 і яке повинне утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт і таке інше.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а відповідно до ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що спричинена їй, в результаті залиття квартири, матеріальна та моральна шкода повинна бути відшкодована не лише Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційне підприємство № 34" Дніпропетровської міської ради, а в солідарному порядку всіма співвідповідачами, тобто Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційне підприємство № 34" Дніпропетровської міської ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами та вимогами чинного матеріального закону.

Судом встановлено, що підтвердили суду сторони, трьохповерховий будинок АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, але будинок перебуває на балансі Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство № 34" Дніпропетровської міської ради.

Згідно п. п. 2.2.2 та 2.2.3 Статуту Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство № 34" Дніпропетровської міської ради (далі Статут) - метою діяльності підприємства є експлуатація житлового фонду та виконання робіт по ремонту та технічному обслуговуванню будинків, обладнання та прибудинкових територій, а відповідно до п.2.2.10 Статуту - підприємство забезпечує функціонування внутрібудинкових систем тепло-водопостачання та водовідведення, енергозбереження. Також, відповідно до п. 2.2.13 Статуту - підприємство забезпечує підготовку житлового фонду до експлуатації в весняно-літній та осінньо-зимовий період.

Відповідно акту від 07.10.2013 року, складеного комісією КП "ЖЕП № 34" ДМР, залиття квартири позивачки відбулося в наслідок розриву труби внутрішньобудинкової мережі центрального опалення, розташованої на горищі будинку № 8, ремонт та технічне обслуговування якої повинно здійснювати КП "ЖЕП № 34" ДМР, яке і є належним відповідачем.

Стосовно відповідачів Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради та Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, то жодного доказу того, що у них є солідарний обов'язок з КП "ЖЕП № 34" ДМР по експлуатації житлового фонду (зокрема житлового будинку АДРЕСА_1) та виконанню робіт по ремонту та технічному обслуговуванню спірного будинку, обладнання та прибудинкової території - ні позивачка ні інші учасники процесу суду не надали.

Щодо розміру майнової шкоди стягненої з КП "ЖЕП № 34" ДМР на користь ОСОБА_2, то він визначений судом правильно на підставі доказів наданих суду і позивачкою не оскаржений, а інші учасники процесу не надали доказів в його спростування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав, а згідно ч. 2 цієї ж статті - моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Судом достеменно встановлено, що в результаті залиття спірної квартири, співвласницею якої є позивачка, було пошкоджено як саму квартиру, так і інші речі, що знаходились в ній, а все це в свою чергу спричинило моральну шкоду позивачці, яка полягає в душевних стражданнях останньої, оскільки вона знаходилася в постійній нервовій та психологічній напрузі з приводу не можливості відновлення (ремонту) квартири без відшкодування матеріальної їй шкоди, що впливало на відносини в сім'ї та на роботі. Крім того, залиття квартири створило дискомфорт та нервове напруження, оскільки в квартирі постійно відчувається сирість, волога та запах плісняви, а ця квартира є єдиним житлом позивачки і її матері.

Також, позивачкою змарновано багато особистого часу на поїздки та звернення до різних установ з приводу затоплення квартири, встановлення розміру шкоди та її відшкодування, отримання відповідних документів в підтвердження цих обставин, що спричинило ряд незручностей та проблем психологічного характеру, нервового напруження і душевних страждань.

Крім того, в результаті залиття квартири був залитий водою і ноутбук позивачки, яка з жовтня 2013 року не має можливості працювати на комп'ютері, спілкуватися та отримувати інформацію в мережі «Інтернету», що також негативно впливає на її психологічний стан.

За таких обставин та виходячи з вимог норм матеріального права, колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову позивачці у відшкодуванні моральної шкоди є помилковим, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення цих позовних вимог.

При вище викладених фактичних обставинах справи, наслідків що наступили та в силу ст. 23 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 300 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України - якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Між тим, ухвалюючи 22.09.2014 року рішення про стягнення з позивачки на користь держави судового збору в розмірі 243,60 коп. суд першої інстанції грубо порушив ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, яка згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, - задоволені в розмірі 6613 грн., тому судовий збір, в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача, а не з позивачки.

За таких обставин, рішення суду від 22.09.2014 року, в частині стягнення з позивачки на користь держави судового збору в розмірі 243,60 грн., - не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

Оскільки, підлягає скасуванню рішення суду від 22.09.2014 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 243,60 грн., то не може залишатись в силі і підлягає скасуванню ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2014 року про виправлення арифметичних помилок в рішенні суду від 22.09.2014 року в частині виправлення розміру судового збору з 243,60 грн. на 396,60 грн.

Виходячи з вище наведеного, в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України та ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача - КП "ЖЕП № 34" ДМР на користь держави (в дохід держави) судовий збір у розмірі 487,20 грн., де: 243,60 грн. - за задоволені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди і 243,60 грн. - за задоволені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2014 року, в частині відмови ОСОБА_2 у відшкодуванні моральної шкоди та у стягненні з ОСОБА_2 на користь держави судових витрат в розмірі 243,60 грн., - скасувати та скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року про виправлення арифметичних помилок в рішенні цього ж суду від 22 вересня 2014 року в частині виправлення розміру судового збору на 396,60 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство №34" Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2 300 грн. (триста гривень) у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство №34" Дніпропетровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).

В іншій частині рішення суду від 22.09.2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: