АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2646/2015 Головуючий у першій інстанції - Панченко О.М.
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 39, 40) просив: поділити майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя виділивши йому двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а відповідачу трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 припинити право власності відповідача на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на дану квартиру; стягнути з відповідача на його користь різницю вартості часток у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25.05.1988. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям було нажито і набуто у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, а всього майна на загальну суму 1 400 000 грн., що підлягає поділу між подружжям, у відповідності з вимогами закону.

Під час розгляду справи у жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просила: визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3; визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на її користь Ѕ частку вартості за транспортні засоби автомобіль «Вольво С40», д/н НОМЕР_1, вартістю 92 368 грн., автомобіль «ГАЗ 3302» д/н НОМЕР_4, вартістю 59 782 грн., автомобіль «ГАЗ 3302», д/н НОМЕР_5, вартістю 54 817 грн., а також стягнути з неї на користь відповідача за зустрічним позовом компенсацію за 31,5 сотих частин в спірній квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених зустрічних вимог вказувала, що під час шлюбу нею та відповідачем за спільні сумісні кошти було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, а також вказані транспортні засоби, які були реалізовані її чоловіком у 2010 році. Що стосується двокімнатної квартири АДРЕСА_1, то ще у лютому 1986 року вона, як член кооперативу «Мотозаводець 6» внесла першу частину пайового внеску за неї у розмірі 4 000 крб., а у 1988 році вже перебуваючи у зареєстрованому шлюбі вони з позивачем сплатили решту паєнагромадження за вказану квартиру в розмірі 6 667 крб. 17 коп., тому вважає дану квартиру її особистою власністю, яка не підлягає поділу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2014 позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_6

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 31,25 сотих частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 68,75 сотих частини квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 3 654,00 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат 3 654,00 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити, а саме: визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 вартістю 600 000 грн.; визнати за ОСОБА_4 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3; припинити право власності ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 різницю вартості часток у розмірі 12 000 грн.

Вказує, що суд першої інстанції вирішуючи питання поділу спільного майна подружжя в порушення вимог ст. 71 СК України не провів поділ майна в натурі та не присудив кожному з подружжя окреме майно (з огляду на неподільність окремо взятої квартири) обмежившись зміною спільної сумісної власності на спільну часткову власність.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів рішення суду в цілому відповідає вказаним вимогам процесуального закону, проте суд першої інстанції допустився помилки в частині розрахунку розміру часток сторін у квартирі АДРЕСА_5, вказавши розмір часток сторін у квартирі в десятковому дробі, замість простого дробу, що ускладнить виконання рішення суду щодо державної реєстрації права власності за сторонами на об'єкт нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.05.1988 (а.с. 5).

Під час знаходження в зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_6, яка відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 06.08.1999 належить відповідачу ОСОБА_6 (а.с. 75); квартира АДРЕСА_7, що відповідно до свідоцтва про право власності від 10.02.2005 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (а.с.74); автомобіль «Вольво C40», д/н НОМЕР_1; автомобіль «ГАЗ 3302» д/н НОМЕР_4; автомобіль «ГАЗ 3302», д/н НОМЕР_5 (а.с. 117).

Вирішуючи питання про застосування норм права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, суд правомірно послався на ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про визнання за сторонами, в порядку поділу майна подружжя, права власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_3, повністю відповідає вимогам закону, а отже доводи апеляційної скарги про не застосування судом вимог ст. 71 СК України є цілком безпідставними.

Щодо поділу між сторонами квартири АДРЕСА_5, слід зазначити наступне.

Судом обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_4. є членом ЖБК «Мотозаводець-6». В лютому 1986 року (до реєстрації шлюбу з позивачем) нею особисто було внесено першу частину пайового внеску у розмірі 4 000 крб. за квартиру АДРЕСА_7. Станом на 25.12.1995 року залишок пайового внеску у розмірі 6 667 крб. 17 коп. сплачено повністю позивачем та відповідачем, які на цей момент вже перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 72). Повна вартість паєнагромадження вказаної квартири становила 10667,17 крб.(а.с. 71).

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до п. 1 ч. 1. п. 7 ч. 2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини,чоловіка є майно набуте ним, нею до шлюбу. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, потрібно враховувати те, що внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні. До повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

При визначенні розміру часток сторін у вказаній квартирі суд вірно застосував норму права та дійшов висновку, що частка ОСОБА_4 в цій квартирі, яка дорівнює розміру внеску в сумі 4 000 крб., є її особистою власністю, а інша частка підлягає поділу між подружжям порівну, оскільки решту коштів в сумі 6 667,17 крб. сторони внесли перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

Навівши відповідні розрахунки суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачу на праві особистої приватної власності належить 37,5 сотих частин квартири. Інша частка квартири у розмірі 62,5 сотих повинна бути поділена порівну між сторонами, що становить 31,25 сотих кожному. Таким чином, ОСОБА_2 у спірній квартирі належить частка у розмірі 31,25 сотих, а ОСОБА_4 68,75 сотих.

Разом з цим, слід зазначити, що суд першої інстанції, обчислюючи ідеальну частку кожного із подружжя у квартирі, допустився арифметичної помилки, визначивши частку в десятковому дробі. У зв'язку з цією помилкою, виникає технічна неможливість реєстрації частки, у вигляді такого дробу, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки частка в нерухомому майні повинна бути виражена завжди виключно у вигляді простого дробу.

Отже, ідеальна частка кожного подружжя у квартирі складає - 3 125/10 000 (частка ОСОБА_2.) та 6 875/10 000 (частка ОСОБА_4.) або застосувавши принцип скорочення дробу частки подружжя становлять 5/16 та 11/16 відповідно.

Таким чином, суду слід було в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/16 часток квартири АДРЕСА_5 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 11/16 часток квартири АДРЕСА_5, що відповідало б вимогам закону.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в частині визначення розміру часток ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_5. В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в частині визначення розміру часток ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_5 - змінити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/16 часток квартири АДРЕСА_5

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 11/16 часток квартири АДРЕСА_5.

В іншій частині рішення Деснянськогорайонного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді