АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8026/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1053/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Лобова О.А., Акопян В.І.

при секретарі : Гнатюк О.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського райнного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментах та позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої ОСОБА_4 Свій позов обґрунтовує тим, що 17.05.2004 року вона розірвала шлюб із відповідачем, від шлюбу вони мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідач з донькою не спілкується, її життям та здоров'ям не цікавиться, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, аліменти сплачує не в повному обсязі, в зв'язку з чим має заборгованість станом на 01.10.2014р. у розмірі 31 267,52 грн.

Позивачем під час розгляду справи була надана заява про залишення без розгляду позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у розмірі 31 267, 52 грн. та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 9069,88 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментах залишено без розгляду.

Рішенням Київського райнного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 рокупозов ОСОБА_3 - задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема, апелянт посилається на те, що місцевий суд не прийняв до уваги наявність рішення апеляційного суду Полтавської області від 10.04.2014 року, яким скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 05.03.2014 року про позбавлення його батьківських, та в позові ОСОБА_3 було відмовлено. Вважає, що суд грубо порушив вимоги ст. 122 ЦПК України, відповідно до яких повинен був відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду про той самий предмет і з тих самих підстав. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 17.05.2004 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 від 09.04.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Полтави, її батьком записаний ОСОБА_2.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приділяє уваги вихованню та розвитку дитини, не забезпечує її належними умовами, а також враховував те, що ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав позовні вимоги, чим не заперечував викладені в позовній заяві фактичні обставини справи та надав згоду на позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В апеляційній скарзі висновки суду щодо фактичних обставин справи не заперечуються та не спростовуються.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні ОСОБА_2 визнав заявлені до нього позовні вимоги та не заперечував про їх задоволення. Про існування попередніх рішень судів з приводу позбавлення відповідача батьківських прав сторонами в суді першої інстанції не заявлялось, ухвала про відкриття провадження не оскаржувалась. Копії даних рішень судів надані апелянтом лише до апеляційної скарги.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 05.03.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10.04.2014 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена, рішення місцевого суду скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Повторно з даним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач звернулась до місцевого суду 19.12.2014 року. При цьому зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо доньки, фактично його обов'язки виконує інший чоловік, з яким у неї зареєстрований шлюб та є спільні діти.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечувалось сторонами, за час, що минув після рішення апеляційного суду Полтавської області від 10.04.2014 року, розмір заборгованості по аліментам збільшився, батько життям та здоров'ям дитини цікавитись не став, спілкуватись не намагався, чим виявив байдужість до дитини та свідоме нехтування своїми обов'язками, як батька. Враховуючи дані обставини позивачка мала право повторно звернутись до суду з даним позовом, підстав для відмови у відкритті провадження по справі, як зазначено апелянтом, суд не мав.

Місцевим судом при розгляді справи були встановлені фактичні обставини справи, які свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, що ним не заперечувалось та з цих підстав рішення ним не оскаржується.

На неодноразові виклики в судове засідання апеляційної інстанції відповідач не з'явився, будь-яких пояснень та доказів на спростування встановлених судом обставин не надав.

Всупереч твердженням апелянта, суд першої інстанції розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України щодо обов'язку сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також щодо диспозитивності судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, які не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського райнного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська