Справа № 362/472/14-ц Головуючий у І інстанції Орда О.О.
Провадження № 22-ц/780/37/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 20.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2006 року у розмірі 36 565 грн. 78 коп.

В обгрунтування позову послалося на те, що 07 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір (який складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка»), за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 207 грн. 40 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Однак відповідач умови договору належним чином не виконав і станом на 16 січня 2014 року має заборгованість у розмірі 36 565 грн. 78 коп., з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 1 770 грн. 59 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 10 788 грн. 11 коп., пеня у розмірі 21 789 грн. 66 коп., а також штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 1 717 грн. 42 коп.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2014 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, щовідповідач ОСОБА_2 не укладав з банком кредитний договір від 07 серпня 2006 року, кредитний договір підписаний невстановленою особою, яку неможливо ідентифікувати з відповідачем, цією ж особою отримані і кредитні кошти, вказаний договір не відповідає внутрішній волі відповідача, оскільки він не бажав настання будь-яких правових наслідків, що випливають з цього договору. Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір (який складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка»), за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 207 грн. 40 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту.

Із заяви позичальника від 07 серпня 2006 року вбачається, що позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання у сумі 1 698 грн. на поточний рахунок підприємства торгівельно - сервісної мережі КП «Домотехніка», а також комісію компанії, зазначену у п.2.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, для придбання мобільного телефону, який передаються у заставу.

Вказаний кредит був виданий на підставі паспорта серії НОМЕР_1, виданого 28 червня 1996 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в м.Києві на ім`я ОСОБА_2

Однак, як вбачається із довідки Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12 листопада 2010 року, ОСОБА_2 02 жовтня 2003 року звертався до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою з приводу того, що він 24 вересня 2003 року по місцю мешкання виявив відсутність паспорта на своє ім`я. Даний факт був зареєстрований та проведена відповідна перевірка, за результатами якої було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи № 3779 від 07 жовтня 2003 року (а.с.22).

По справі встановлено, що взамін втраченого паспорту ОСОБА_2 був виданий новий паспорт серії НОМЕР_2 Шевченківським РУГУ МВС України в м. Києві 19 листопада 2003 року.

Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні стверджував, що кредитний договір не укладав та кредитні кошти не отримував.

Згідно з ч.1 ст. 58, ч.2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В ході розгляду даної справи судом першої інстанції не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Належним чином не вирішено питання щодо призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи, не роз'яснено особам, які беруть участь у справі обов'язки щодо доказування і подання доказів, наслідки не призначення відповідної експертизи, а також положення щодо належності та допустимості доказів.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову мотивовані посиланням на те, що фотографія в паспорті, по якому було оформлено кредит, не ідентифікується з особою ОСОБА_2, договір підписано особою, яку неможливо ідентифікувати з відповідачем. При цьому, такі висновки не підтверджуються належними доказами та обмежуються лише посиланням на ч.3 і ч.5 ст.203 ЦК України, які регламентують загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Належне обґрунтування правової позиції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з урахуванням правовідносин, що склалися між сторонами та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини рішення суду не містить.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню.

Вирішуючи справу в межах заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2006 року, колегія суддів вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено ч.2 ст.207 ЦК України.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст.11 Цивільного кодексу, в тому числі, з договорів та інших правочинів.

При апеляційному розгляді справи ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київської незалежної судово-експертної установи (а.с. 86-87).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 04 березня 2015 року підпис від імені ОСОБА_2, зображення якого міститься в графі «Позичальник» в рядку «Підпис» на звороті заяви позичальника № DNH4KP20290742 від 07 серпня 2006 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 104-107).

За таких обставин, враховуючи, що кредитний договір від 07 серпня 2006 року відповідачем по справі ОСОБА_2 не підписаний, тому колегія суддів приходить до висновку, що відсутні законні підстави вважати, що даний кредитний договір відповідає вимогам закону та є підставою для стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості по кредиту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, вказані вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 45 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК.

Згідно з частинами 1 і 5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що вартість проведеної судово - почеркознавчої експертизи, яка оплачена відповідачем становить 2 800 грн. (а.с.93). Тому з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати за проведення вказаної судово - почеркознавчої експертизи у розмірі 2 800 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані з проведенням судово - почеркознавчої експертизи у розмірі 2 800 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді