Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 415/973/15-ц
Провадження № 22ц/782/137/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Назарової М.В.

суддів - Яреська А.В., Орлова І.В.

при секретарі - Коротенку С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань апеляційного суду Луганської області в місті Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 13 лютого 2015 року та 02 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн., заподіяної йому внаслідок поширення недостовірної інформації в письмових поясненнях на ім'я начальника Роменської ВК-56 від 25.10.2010 р.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 13 лютого 2015 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків, а саме - сплати судового збору.

Оскільки позивачем недоліки у визначений строк усунені не були, тому ухвалою від 02 березня 2015 року позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись з вказаними ухвалами суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказані ухвали та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви, суд першої інстанції послався на те, що ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 13 лютого 2015 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків, оскільки була подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-121 ЦПК України, і позивачем недоліки у визначений строк усунені не були.

З таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовна заява не відповідає за своїм змістом вимогам ст. 119 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ч. 2, ч .4 ст.121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виправить недоліки позовної заяви, вона вважається неподаною і повертається позивачеві, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовною заявою 12 лютого 2015 року.

Ухвалою судді від 13 лютого 2015 року позовна заява була залишена без руху в зв'язку з її недоліками. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав на її невідповідність вимогам ст. 119 ЦПК України з огляду на несплату судового збору за позов про відшкодування моральної шкоди та відсутність підстав для звільнення позивача від його сплати.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції в своїй ухвалі від 02 березня 2015 року виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Проте, як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_2, який відбуває покарання в Роменській виправній колонії управління ДПтС України в Сумській області №56 у вигляді довічного позбавлення волі, заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Обґрунтовував своє клопотання тим, що його майно конфісковано на підставі вироку Апеляційного суду Черкаської області від 24.03.2004 р. по кримінальній справі №1-4/2004, а адміністрація Роменської ВК-56 відмовила йому в працевлаштуванні на виробництві установи, посилаючись на відсутність робочих місць. Таким чином апелянт, всупереч положень ст. 43 Конституції України, позбавлений можливості заробляти собі на життя та сплачувати судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

На підтвердження наведеного апелянтом надано довідку Роменської ВК-56 від 20.01.2015 р., з якої вбачається, що ОСОБА_2 не працевлаштований на основному виробництві установи із-за відсутності робочих місць та про наявність на його рахунку 0,01 грн. (нуль гривень 01 коп.) /а.с. 12/.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Главою 8 розділу 1 ЦПК України врегульовано питання судових витрат.

Відповідно до положень статті 82 ЦПК України, статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій статті 82 ЦПК України, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Таким чином, фактичною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є майновий стан сторони, що ускладнює сплату судового збору в зазначеному законодавством розмірі.

Тобто, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цих нормах дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, згідно зі статтями 10, 60 ЦПК покладається на заінтересовану сторону.

Отже, залишаючи позовну заяву без руху, суд помилково не вирішив питання щодо звільнення від сплати судового збору, або прийнятті іншого рішення.

Таким чином, всупереч вимогам законодавства суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення позовної заяви, що суперечить вимогам діючого законодавства та не звернув увагу на основні засади цивільного судочинства з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд

до суду першої інстанції.

Що стосується ухвали суду від 13 лютого 2015 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без руху, то судова колегія зауважує наступне.

Оскільки апелянтом одночасно оскаржувалися обидві ухвали суду, то з метою реалізації повноважень апеляційного суду, з урахуванням принципу цивільного процесуального права - процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур), закріпленого в ст. 303-1 ЦПК України, а також практики Європейського суду з прав людини, що ґрунтується на ознаках процесуальної економії та звертає увагу судів на сприяння оперативному вирішенню справ, судова колегія розглядає скаргу в цілому та в цій частині залишає її без задоволення.

В даному випадку скасування ухвали про повернення позовної заяви позивачеві і передача питання на новий розгляд до суду першої інстанції цілком забезпечує позивачу

право на суд і на доступ до нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02 березня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: