Справа №592/8836/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Князєв В. Б.
Номер провадження 22-ц/788/1928/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області про визнання погодженими меж земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначає, що відмова ОСОБА_4 від підпису акта погодження меж пов'язана із будівництвом ним тамбуру, прибудов та бані. Вказує, що межа з суміжною ділянкою відповідача не змінювалася як до будівництва, так і після, і фактично була погоджена ще за життя його матері.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_3 - адвоката Щербак С.В., ОСОБА_9, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Литовченко Л.І., відповідача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, які заперечували проти скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається та, що ОСОБА_3 є власником 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями у АДРЕСА_1.

Співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_7, якому належить 1/4 його частина, та ОСОБА_6, якому належить 1/2 частина будинку (а.с. 35, 38-39, 44-45).

Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок позивача та інших співвласників, знаходиться у їх спільному користуванні.

Відповідач ОСОБА_4 є власником суміжної земельної ділянки, яка складається із земельних ділянок площею 0,0054 га та 0,1000 га, що розташовані по АДРЕСА_2, на підставі державних актів від 13 грудня 2010 року (а.с. 71, 72).

Спір між сторонами з приводу користування суміжними земельними ділянками, зокрема їх межі, вже був предметом розгляду суду першої інстанції.

Так, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову до частини жилого будинку відмовлено, оскільки прибудова збудована на межі суміжної ділянки, яка належить ОСОБА_4 (а.с. 79).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2011 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні частиною будинку шляхом зобов'язання відповідача дати згоду на оформлення права власності на самочинно збудовані прибудови, спонукання надати згоду на приватизацію зазначеної земельної ділянки у зв'язку з тим, що самочинне будівництво порушує права ОСОБА_4, як суміжного землекористувача (а.с. 77-78, 80-81).

У 2012 році за замовленням ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 була виготовлена технічна документація із землеустрою по складанню державних актів (а.с. 4-29).

При складенні акту про погодження та закріплення в натурі меж земельної ділянки суміжний землевласник ОСОБА_4 від підпису відмовився у зв'язку з розміщенням будинку ОСОБА_3 на межі його земельної ділянки (а.с. 18).

У зв'язку з відсутністю підпису відповідача на акті про погодження та закріплення в натурі меж, рішенням Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області від 24 березня 2014 року № НОМЕР_1 ОСОБА_3 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру (а.с. 4).

З відповіді Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на звернення ОСОБА_3 від 12 травня 2014 року вбачається, що спірного питання щодо спільної межі між земельними ділянками позивача та відповідача не існує, так як на суміжну земельну ділянку відповідача видано державний акт на право власності на землю, що передбачає узгодженість меж з користувачами та власниками суміжних земельних ділянок. Крім того, зазначено, що під час розгляду спірного питання сторонами в усній формі було заявлено, що спір між ними полягає не в самій межі, а в близькому розташуванні прибудов на земельній ділянці ОСОБА_3 до спільної межі із земельною ділянкою ОСОБА_4 (а.с. 6).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не довів порушення своїх прав користування земельною ділянкою відповідачем.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду узгоджується з обставинами справи та вимогами закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів (ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Проте, звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про визнання погодженими меж земельної ділянки, тобто у спосіб, не передбачений чинним законодавством, не є належним способом захисту порушеного права позивача у справі.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо суміжного землекористування. Зокрема, у зв'язку з побудовою ОСОБА_3 тамбуру, двох прибудов та бані в безпосередній близькості від межі земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_4

У зв'язку з цим, при виготовленні технічної документації із землеустрою відповідач не узгодив межу земельної ділянки, якою користується позивач і не підписав відповідний акт, що, на думку позивача, порушує його права.

Виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державних актів на право спільної часткової власності на земельну ділянку за зверненням позивача та інших співвласників будинку у 2012 році здійснювалося згідно з Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, якою передбачено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яке здійснюється на підставі розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Зазначені дії з погодження (встановлення) визначення меж земельної ділянки здійснюються при проведенні кадастрових зйомок, що є комплексом робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Відповідно до ч.2 ст.198 ЗК України кадастрова зйомка включає:

а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;

б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;

в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;

г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;

ґ) виготовлення кадастрового плану.

З огляду на викладене, погодження меж є складовою частиною кадастрової зйомки, самостійного значення для зазначених вище робіт не має, тому у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж, підстави вважати, що погодження меж не відбулося, відсутні.

Таким чином, акт погодження (встановлення) меж земельної ділянки в даному випадку не може бути самостійним предметом судового розгляду. За своїм характером цей документ може бути лише доказом у справі по спору про землекористування, який може бути оцінений судом за правилами ст. 212 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Доводи заявника апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані.

Таким чином, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -