Справа № 308/1126/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування з незаконного володіння домобудівлі шляхом примусового виселення,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про витребування з незаконного володіння домобудівні шляхом примусового виселення.

Позовну заяву мотивує тим, що у власності позивача на підставі свідоцтва про право власності та договору дарування укладеного 27.05.2003 р. перебуває домобудівля (недобудова) за адресою вул. Шумна, буд. 14 с. Шишлівці Ужгородського району. У вищезазначеній домобудівлі зареєстрованих осіб немає, де проживає позивач із своїм сином, ОСОБА_4, із 2007 року. У жовтні 2007 року до домобудівні вони переїхали з квартири АДРЕСА_1, де залишилася проживати дочка позивача - ОСОБА_5, із своїм сином - ОСОБА_6. В той же час до позивача звернувся її чоловік, ОСОБА_3, та попросив впустити його в будинок на деякий час, хоча намірів жити в селі в нього не було і він весь час запевняв позивача, що оскільки вони не зійшлися характерами, він розлучиться з позивачем. З 08.08.2014 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 згідно рішення суду було розірвано. За весь цей час син позивача ОСОБА_4, та ОСОБА_3 перебували у домобудівлі тимчасово, оскільки перший навчався в аспірантурі КНЕУ ім. В.Гетьмана м. Києва, а інший виїжджав, з його слів, на заробітки. Однак, починаючи з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_3 відмовився покинути підвальне приміщення домобудівлі по вул. Шумна, 14 с. Шишлівці Ужгородського району, в яке він увірвався при працівниках міліції 28.06.2014 року та без згоди позивача врізав замок на двері підвальної кімнати. Ніякої, навіть тимчасової реєстрації в будинку при цьому позивач не робила. На думку позивача, відповідач незаконно, без будь-яких правових підстав зайняв приміщення у будинку позивача, яким вона володіє одноособово, і з вересня 2014-го року так само використовує її майно на власний розсуд, покидати приміщення підвалу та сплачувати частину витрат за газ, електроенергію та воду категорично відмовляється. ОСОБА_3 перешкоджає позивачу користуватися її власністю, не бажає звільняти підвальне приміщення домобудівлі на її вимогу. За заявою позивача до міліції надійшла відповідь про звернення до суду. Відповідач за весь час перебування за вищезгаданою адресою грубо відносився до позивача та свого сина, ОСОБА_4, принижує їх обох та зводить на них різні наклепи, постійно погрожує, зриває та міняє замки на дверях та воротах. Деколи полишає домобудівлю із зламаним дверним замком зовсім відкритою, та займає приміщення самоправно. Постійні сварки лише псують здоров'я позивача, порушують спокій та звичні умови її життя. Протягом жовтня 2014 року і до тепер, лютого 2015 року підвальне приміщення є закритим на ключ ОСОБА_3, який за цей час в цьому приміщенні не перебував.

На підставі вищенаведеного позивач просить суд постановити судове рішення, яким витребувати з незаконного володіння та користування домобудівлі за адресою вул. Шумна, буд.14 с. Шишлівці Ужгородського району шляхом примусового виселення з нього відповідача, а саме ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

16.02.2015 р. позивач надала заяву, згідно якої уточнила свої позовні вимоги та просить суд усунути перешкоди по користуванню, розпорядженню та володінні власним майном, а саме; домобудівлею по вул. Шумна, буд.14 с. Шишлівці Ужгородського району та витребувати майно із чужого незаконного володіння.

В судове засідання зявилася позивач свої уточненні позовні вимоги визнала повністю, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала в повному обсязі відповідно до викладених у запереченні підстав, що долучені до матеріалів справи.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

При цьому, у ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності зареєстрованим в реєстрі за №1589, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_7 27 травня 2003 року згідно із спільною заявою подружжя ОСОБА_3А та ОСОБА_1 незавершений будівництвом житловий будинок в с. Шишлівці, вул. Шумна, 14, Ужгородського району, який було придбано в період шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, на момент придбання ступінь його готовності будівництвом становив 69%, вказаний обєкт є в спільному сумісному майні подружжя (ОСОБА_3 та ОСОБА_1О.), набутого ними під час зареєстрованого шлюбу, право власності належить кожному з них в рівних долях, тобто по 1/2 (одній другій) частині. Свідоцтво підлягає реєстрації в Ужгородському РБТІ після здачі будинку в експлуатацію.

Згідно копії договору дарування від 27 травня 2003 року ОСОБА_3 подарував ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку в с. Шишлівці, по вул. Шумній, 14, Ужгородського району ОСОБА_1.

Згідно довідки Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 16.02.2015 року №98 у будинку в с. Шишлівці, по вул. Шумній, 14, Ужгородського району зареєстрованих осіб не має.

Згідно копії будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудівника (ОСОБА_3А.), складений 28 серпня 1995 року.

Згідно копії рішення третьої сесії двадцять другого скликання Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 21 березня 1995 року «Про вилучення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво», згідно з яким, ОСОБА_3, надано земельну ділянку площею 0,12 га в с. Шишлівці під будівництво житлового будинку.

Згідно копії паспорта на забудову земельної ділянки пункті України, зареєстрованого за №159, ОСОБА_3 як забудовнику в с. Шишлівці під будівництво житлового будинку.

Згідно копії витягу з Розпорядження представника Президента України Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 04 травня 1995 року, надано ОСОБА_3 право будівництва індивідуального жилого будинку;

Згідно копії дозволу №1/95 на право виконання будівельних робіт, виданого Головним архітектором району Ужгородської районної державної адміністрації, акта про відведення земельної ділянки у межах села (селища, міста) від 15.08.1995 року, проекту забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку, видані на земельну ділянку площею 0,12 га в с. Шишлівці ОСОБА_3.

Згідно копії рішення Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 04 лютого 2015 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», згідно з яким, ОСОБА_8 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га в с. Шишлівці, вул..Шумна, 14.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивач стверджує про те, що відповідач фактично не проживав у будинку в с. Шишлівці, по вул. Шумній, 14, Ужгородського району, а лише займав підвальну кімнату, не брав участі у благоустрої та утримання цього майна.

Відповідачем по справі на підтвердження здійснення матеріальних витрат на розбудову та утримання вказаного будинку доводиться: Довідкою від 06.10.2014 року, виданої приватним підприємством «Топаз -К»; Довідкою від 06.10.2014 року, виданої приватним підприємцем ОСОБА_9; Довідкою від 09.10.2014 року, виданої ПП ОСОБА_10; Довідкою від 09.10.2014 року, виданої ПП ОСОБА_10; Видатковою накладною №Теп- 005285 від 11 липня 2006 року; Видатковою накладною №Теп-004955 від 14 жовтня 2006 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

При цьому, згідно вимог вищевказаних положень закону, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).

Як встановлено судом, рішення про державну реєстрацію права власності на спірний незавершений будівництвом житловий будинок в с. Шишлівці, вул. Шумна, 14, Ужгородського району не було прийнято, а також в подальшому не перереєстровано.

На момент видачі свідоцтва та укладення договору дарування діяло Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 року.

Зокрема, відповідно до п. 1 Додатку №2 до вказаного Тимчасового положення, до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно належить договір, за яким відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу.

Крім того, п. 3.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 року передбачені підстави при наявності яких реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, серед яких, зокрема якщо: заявлене право не є таким, що підлягає державній реєстрації відповідно до Положення; із заявою про державну реєстрацію прав звернулась особа (особи), яка не може бути заявником відповідно до Положення; об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, розташований у межах території, на якій свою діяльність здійснює інше БТІ відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав; подані документи не відповідають вимогам, установленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також з підстав, визначених у п 3.5.5 Тимчасового положення, згідно яких заявлене право вже зареєстроване; не проведено технічну інвентаризацію об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або вона проведена не тим БТІ, що здійснює свою діяльність на території, у межах якої розташований такий об'єкт; право власності та інші речові права на нерухоме майно виникли на підставі правочинів за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладення заборони та/або арешту нерухомого майна, що підтверджується відповідним витягом; право власності на нерухоме майно, що перебуває у податковій заставі, виникло з порушенням встановленого порядку відчуження; відчуження або інше визначення юридичної долі об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, у випадках, встановлених нормативно-правовими актами, відбулося без отримання витягу з Реєстру прав або строк його дії закінчився; у тридцятиденний строк з моменту надіслання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав заявником (заявниками) не усунено обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Таким чином, зазначений нормативно правовий акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності діючим на момент розгляду справи ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав тощо шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та здійснюється як наслідок набуття права власності на нерухоме майно у визначеному законом порядку.

Частиною 2 ст.331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Положення ч.2 ст.331 ЦК слід розуміти у системному зв'язку із положенням ст.182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об'єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Вказані норми встановлюють особливий порядок виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, яким передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації та державній реєстрації. При цьому, за змістом даних норм, державна реєстрація права власності та державна реєстрація майна (прав власності на майно), яка здійснюється на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", не є тотожними поняттями. Реєстрація речових прав, на відміну від державної реєстрації прав власності, не має правовстановлюючого значення.

Окрім того, у відповідності до ст.30-1 Закону України "Про планування і забудову територій", ст.18 Закону України "Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, а закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, чого відносно спірного об'єкту зроблено позивачем не було.

Відповідно до положень ст.ст.7,8,14 Закону України "Про основи містобудування" державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, в тому числі, органами місцевого самоврядування, яке полягає у контролі за дотриманням законодавства у сфері містобудування, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови населених пунктів.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року і передбачає зокрема перевірку готовності об'єкта до експлуатації та відсутності можливості об'єкта в подальшому створити загрозу життю та здоров'ю людей.

Крім цього, у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, слід виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, позов про усунення перешкод у користуванні майном пред'являється за умови, що позивач є власником майна, і спірне майно не вибуло з його володіння. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Крім того, неможливо одночасне пред'явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння).

Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що незавершений будівництвом житловий будинок в с. Шишлівці, вул. Шумна, 14, Ужгородського району позивачем - ОСОБА_1, в установленому законодавством порядку не здано до експлуатації, державна реєстрація такого не проведена, право власності в установленому порядку не оформлено, крім того позивачем не доведено тих обставин, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні нею вказаним вище незавершеним будівництвом житловим будинком в с. Шишлівці, вул. Шумна, 14, Ужгородського району, а також позовні вимоги є неконкретизованими в частині того, яке саме майно підлягає витребуванню з незаконного володіння, тому суд, приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод по користуванню, розпорядженню та володінні власним майном, а саме; домобудівлею по вул. Шумна, буд.14 с. Шишлівці Ужгородського району та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 64, 169, 208, 209, 213, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод по користуванню, розпорядженню та володінню власним майном, а саме: домобудівлею по вул. Шумна, буд.14 с. Шишлівці Ужгородського району та витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_11