АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/3161/14-ц Номер провадження 22-ц/786/685/15Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченко Ю.М., Корнієнка В.І.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

На рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 січня 2015 року

В справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом, посилаючись на порушення відповідачами, що мешкають поверхом вище, встановленого порядку утримання житла, зокрема проведення в ньому капітальних ремонтних робіт, що призвело до залиття належної їм на праві власності квартири і заподіяння матеріальної та моральної шкоди, яку оцінюють сумою 9313 грн. та 13000 грн. відповідно та яку прохали стягнути з відповідачів на їх користь.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі по 4656 грн. 50 коп. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 компенсацію моральних збитків в розмірі 2500 грн. з кожного.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохав рішення суду скасувати, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 місцевим судом вірно встановлені фактичні обставини справи, що подружжя ОСОБА_4 є власниками двокімнатної квартири № НОМЕР_2, розташованої на восьмому поверсі дев»ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7-12). Відповідачі - подружжя ОСОБА_2, які також є співвласниками квартири( даний факт сторони визнали та він додатковому доказування не підлягає), мешкають в цьому ж будинку в кв. НОМЕР_1, що розташована поверхом вище над квартирою позивачів (а. с. 59).

Місцевим судом також встановлено, що 14 серпня 2014 року о 16-00 год. квартиру позивачів було залито.

Факт залиття приміщення підтверджений самими позивачами та показаннями свідків - працівників КЖРЕП № 4. За фактом залиття приміщення працівниками КЖРЕП № 4 було складено два акти (а.с. 13,14), якими встановлено причину залиття квартири - відсутність приладів опалення в АДРЕСА_1.

Жодних доказів , що залиття квартири мало місце з інших причин матеріали справи не містять.

Відповідно до висновку експертного дослідження щодо вартості матеріального збитку від 12.10.2014 року, вартість матеріальних збитків від затоплення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 складає 9313 грн. (а.с. 15-31).

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За приписом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У пункті 2 Постанови "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно вживати заходи щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини, а також забезпечувати цілісність засобів комунальних послуг та не втручатися в їх роботу. При цьому обов'язок споживача не втручатися в роботу засобів обліку комунальних послуг жодним чином не звільняє відповідачів від їх обов'язку по утриманню належного їм майна, в тому числі внутрішньо квартирної мережі системи опалення. При цьому законом встановлено прямий обов'язок саме власників квартири утримувати мережу в належному стані.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Здійснивши аналіз наведених правових норм, дослідивши надані позивачами докази, які відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України є належними та допустимими та підтверджують наявність у діях відповідачів вини в завданні матеріальної шкоди та суму завданих матеріальних збитків, зокрема, акт від 18.08.2014 року, затверджений начальником КЖЕП № 4, висновок щодо матеріальних збитків від затоплення квартири, покази свідків, місцевий суд дійшов обґрунтованих висновків про часткове задоволення позову та стягнення з останніх завданої матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що місцевим судом було грубо порушено вимоги ст. 59 ЦПК України, взявши до уваги акти , складені 18.08.14 року та 12.09.2014 року, складені з порушенням вимог п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 вірність висновків місцевого суду не спростовують.

Враховуючи взаємний зв'язок всіх досліджених в судовому засіданні доказів, як окремо, так і у їх сукупності, що з беззаперечністю підтверджують факт затоплення квартири позивачів, який мав місце 14 серпня 2014 року, проведенням в цей же день КЖРЕПом №4 заповнення системи опалення в будинку, де мешкають сторони, та показання всіх допитаних свідків, зокрема і в частині визначення причини, що сприяла затопленню, місцевий суд, у відповідності до положень ст.ст.58,59,212 ЦПК України прийшов до вірного висновку, що є всі підстави визнати складені за фактом затоплення квартири позивачів акти (попри їх незначну невідповідність формі, що встановлена Додатком №4 до Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій), належним доказом факту затоплення квартири АДРЕСА_2 та встановленої в обох актах причини її затоплення.

Окрім того, відповідачами не заявлялись вимоги, щодо визнання зазначених актів недійсними.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного визначення розміру матеріальної шкоди в сумі 9313 грн. є необґрунтованими.

Позивачами суду був наданий висновок щодо вартості матеріального збитку від затоплення квартири (а.с. 15-31).

Відповідно до ч.1,2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере учать у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідач не скористався своїм диспозитивним правом, передбаченим ст. 11 ЦПК України, не надав будь-яких інших розрахунків щодо завданих збитків, не заявляв клопотання про призначення у справі експертизи.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності дома ОСОБА_5, яка фізично не могла прибирати воду у квартири та спілкуватися з сантехніком ОСОБА_6 14.08.2014 року, висновків місцевого суду також не спростовують.

Зазначення апелянтом, що 14.08.2014 року з 08 год. ранку до 20 год. вечора його дружина знаходилась на роботі не спростовується і матеріалами справи. Як, пояснила позивачка ОСОБА_4 в суді першої інстанції, виявивши 14 серпня 1914 року протікання води, вона одразу піднялась наверх, проте мешканців квартири № НОМЕР_1 не було вдома, через що сантехники, які приїхали за її викликом, не змогли потрапити до квартири відповідачів. ОСОБА_5 була викликана нею по телефону через спільну знайому, після чого вона /ОСОБА_4./ разом із своїм чоловіком допомагали відповідачам прибирати воду з підлоги в квартирі № НОМЕР_1.

Сантехнік ОСОБА_6, який виїжджав на місце 14 серпня 2014 року о 18-00 год. дав свідчення суду, що піднімався до квартири № НОМЕР_1, проте господарка квартири його не впустила, вона саме витирала воду з підлоги і повідомила його про те, «що немає на що дивитися, оскільки в квартирі відсутні радіатори опалення.

За таких обставині і дані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо не дослідження місцевим судом питання виникнення додаткових об'єктивних підстав для складання комісією додаткового акту від 12.09.2014 року про затоплення квартири не відповідає дійсності.

Місцевим судом зазначено, що повторний акт обстеження квартири, було складено комісією задля встановлення остаточних наслідків затоплення.

Окрім того, позивач в розумінні ст. 11 ЦПК України, не позбавлений права надавати як доказ спричинення шкоди повторний акт, або інші докази на підтвердження його позовних вимог щодо наслідків затоплення його квартири.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У відповідності до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснено у пунктах 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, районний суд вірно врахував обставини, при яких позивачам спричинена шкода, яку вони зазнали внаслідок моральних страждань, що настали внаслідок залиття їх квартири, а також відсутність доказів, які б підтверджували розмір заподіяної їм моральної шкоди у розмірі 13000 грн., на підставі чого з урахуванням конкретних обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи також реальну можливість її відшкодування, обґрунтовано стягнув на користь позивачів моральну шкоду по 2500 грн.

Окрім того, місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., 400 грн. послуги експерта за складення висновку експерта та витрати на правову допомогу у розмірі 850 грн., у відповідності до ст. 88 ЦПК України та ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позовних вимог, не заслуговують на увагу колегії, оскільки відповідачами не спростовані. Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського місцевого суду Полтавської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :

З оригіналом згідно.