Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/3490/15-ц
Провадження № 2/369/1905/15
РІШЕННЯ

Іменем України

17.04.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що о 20 год. 00 хв. 01 квітня 2012 року ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «GEELY MR-7151А», державний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, та рухаючись з м. Києва в напрямку вул. Балукова, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не тримався якомога правіше до краю проїзної частини, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей момент рухався автомобіль Mitsubishі Pajero, державний номер НОМЕР_2 від вул. Балукова в напрямку м. Києва, під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого відбулося зіткнення між вказаними автомобілями, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1. та п. 11.2. ПДР України і здійснив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124, 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення, Постановою Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області, від 06 квітня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2, протоколом огляду місця події, схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, протоколами огляду транспортних засобів, поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, довідкою Києво-Святошинської ЦРЛ, де зазначено, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння, протоколами огляду та затримання транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 було нанесено матеріальну шкоду власнику автомобіля Mitsubishі Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 у розмірі 294 318,00 грн.

У зв'язку з пошкодженням єдиного автомобіля в родині ОСОБА_1 не мав змоги в повному обсязі вирішувати свої особисті справи, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль став непридатним для використання. Тому, не маючи змоги відновити автомобіль, ОСОБА_1 був вимушений здійснювати власні поїздки виключно в межах транспортних сполучень загальноміського транспорту, обмежити звичний ритм життя, припинити візити до рідних та друзів, що мешкають за межами Києва.

Окрім того, ОСОБА_1 сплатив 900 грн. 00 коп. на виготовлення звіту № 3536 про оцінку автомобіля Mitsubishі Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2, від 03 січня 2015 року.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 294 318,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., суму коштів, сплачених за отримання Звіту № 3536 про оцінку автомобіля, у розмірі 900 грн., та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 поданий позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні поданий позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав у повному обсязі, в частині вимог про стягнення з нього моральної шкоди зазначив, що не завдав ОСОБА_1 заявлених ним моральних страждань.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 квітня 2012 року близько 20 год. 00 хв. по вул. Чорновола у м. Вишневе, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «GEELY MR-7151А», державний номер НОМЕР_1, та рухаючись з м. Києва в напрямку вул. Балукова, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не тримався якомога правіше до краю проїзної частини, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей момент рухався автомобіль Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2, від вул. Балукова в напрямку м. Києва, під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого відбулося зіткнення між вказаними автомобілями. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Факт дорожньо-транспортної пригоди та вина ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 12.1. та п. 11.2. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, підтверджується Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2012 року. Так, вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, ст.. 124 КУпАП, та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2012 року ОСОБА_2 також було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік, оскільки 01 квітня 2012 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_2 на вул. Чорновола, поблизу будинку № 33, у м. Вишневе, керував транспортним засобом «GEELY MR-7151А», державний номер НОМЕР_1, в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується довідкою Києво-Святошинської центральної районної лікарні від 01 квітня 2012 року про те, що о 21 год. 10 хв. ОСОБА_2 звертався у приймальне відділення Києво-Святошинської ЦРЛ з діагнозом «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лівої брови, перелом кісток носа, алкогольне сп'яніння», був обстежений алкотестом 0,1 СУ 2,9%, чим порушив п. 2.9.а. Правил Дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до довідки Відділу ДАІ по обслуговуванню Києво-Святошинського району при УДАІ ГУ МВС України у Київській області встановлено, що 01 квітня 2012 року о 20 год. 00 хв. у м. Вишневе, по вул. Чорновола, 33, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, а саме розламано передній бампер, розбито ліву блок-фару, деформовано переднє ліве крило, передню ліву та задню двері, пошкоджено передній та задній диски, пошкоджено пластмасові накладки.

Протоколом огляду транспортного засобу від 26 грудня 2014 року встановлено, що автомобіль Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту № 3536 від 03 січня 2015 року вбачається, що 23 грудня 2014 року до СПД «ОСОБА_6.» звернувся ОСОБА_1 про виконання звіту по визначенню матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до вказаного Звіту, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2, станом на 03 січня 2015 року складає 294 318 грн. 00 коп. Зазначена вартість матеріального збитку підтверджується також ремонтною калькуляцією із розрахунком вартості відновлювального ремонту.

За виконання вказаного звіту ОСОБА_1 сплатив на користь ФОП ОСОБА_6 900 (дев'ятсот) гривень 00 копійок, що підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера № 162 від 03 січня 2015 року.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень вказаної статті до збитків, зокрема, належать втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Вказані збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи неправомірними діями інших осіб, в відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одної особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З матеріалів справи вбачається, що шкоду ОСОБА_1, як власнику транспортного засобу Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2, було завдано з вини ОСОБА_2, що встановлено відповідними постановами Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до положень ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Оскільки в судовому порядку було встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження належного ОСОБА_1 транспортного засобу, а також чинним законодавством України передбачене право звернутися до винної особи про стягнення завданої джерелом підвищеної небезпеки шкоди, суд дійшов висновку, що вимога позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі та з урахуванням сплачених за виготовлення звіту коштів.

Щодо заявленої позивачем ОСОБА_1 вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд вважає що дана вимога підлягає частковому задоволенню, посилаючись на наступне.

Відповідно до вимог п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода може бути відшкодована грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Як зазначав у поданій заяві позивач ОСОБА_1 та наголосили у судовому засіданні представники позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої неправомірними діями ОСОБА_2, окрім матеріальних збитків, ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, що полягала у душевних та емоційних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням єдиного у родині транспортного засобу, неможливістю користуватися ним протягом тривалого часу, порушення звичного ритму життя.

Окрім того, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд має враховувати матеріальний стан особи, яка має відшкодовувати таку шкоду. Як зазначав у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, його середньомісячний заробіток становить 2 000 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленої вимоги та вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 2 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а в решті вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє, оскільки позивач не надав достатніх доказів в обґрунтування заявлених вимог.

За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1

Керуючись п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.п. 3, 4, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 23, ч.ч. 1 ,2 ст. 1166, ст.ст. 1167, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 88, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 294 318 грн. матеріальної шкоди, 2000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, 900 грн. понесених витрат на проведення Звіту щодо визначення матеріального збитку, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3195 грн. 78 коп..

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.