Справа № 405/7521/15-ц
Провадження №2/405/1848/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому, з посиланням на ст.ст. 22, 23, 526, 625, 1058, 1060, 1167 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь грошові кошти, які складаються з суми вкладу в розмірі 50 000 грн. 00 коп., пені в розмірі 292 500 грн. 00 коп., суми трьох відсотків річних в розмірі 801 грн. 37 коп., а всього 343 301 грн. 37 коп., а також моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 січня 2015 року він уклав з відповідачем договір-заяву № 300131/157534/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на три місяці, за умовами якого він передав, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок № 2630.2.097668.006 у сумі 50 000 грн. на строк з 15 січня 2015 року по 15 квітня 2015 року на умовах визначених Договором заявою та Основними умовами банківських вкладів у ПАТ «Банк» Фінанси та кредит».

Позивач також зазначив, що по закінченню строку вкладу банк зобовязаний був повернути йому (позивачу) належні йому грошові кошти в розмірі 50 000 грн. вкладу, однак, на дату подання позову банк (відповідач) грошовий вклад не повернув. Крім того, на його неодноразові звернення як в усній, так і в письмовій формі до відповідача, останнім його законні вимоги були проігноровані, тим самим відповідач не виконав обовязки, покладені на нього умовами договору, чим порушує його (позивача) права як споживача, що є підставою для покладення на відповідача відповідальності на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді стягнення з відповідача пені в розмірі 292 500 грн. за період з 15.04.2015 року по 26.10.2015 року, а також відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді 3% відсотків річних від простроченої суми, що становить 801 грн. 37 коп. за період з 15.04.2015 року по 26.10.2015 року.

Крім того, позивач зазначив, що незаконними діями відповідача, які полягали у неповерненні йому (позивачу) належних грошових коштів вкладу після закінчення терміну дії договору, порушено його право власності на грошові заощадження, які він тривалий час збирав, заощаджуючи на своїх потребах, та які (кошти) були необхідні для призначення йому лікування, якого він потребував у зв'язку з наявністю у нього тяжких та хронічних захворювань, які потребують своєчасного обстеження та лікування, він постійно знаходиться у тривожному та емоційному стані, що відображається на його самопочутті.

Під час судового розгляду справи позивач в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України позовні вимоги уточнив, зменшивши розмір позовних вимог, та з урахуванням того, що 07 листопада 2015 року через АБ «Південний» йому було повернуто суму вкладу в розмірі 50 000 грн., та посилаючись на підстави, зазначені в позові, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 292 500 грн., 3% річних в розмірі 801 грн. 37 коп., та в рахунок спричиненої моральної шкоди просив стягнути з відповідача на свою користь 15 000 грн.

Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав заяву за вх. №32112 від 14.12.2015 року, в якій просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, зазначивши на обгрунтування заперечень, що відповідно до вимог ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17 вересня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №612 « Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора». Правові засади та порядок здійснення тимчасової адміністрації банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказав, що відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а також примусове стягнення коштів з банку. Крім того, зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тисяч гривень.Вважає, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту свого права. Також зазначив, що ОСОБА_1 09.11.2015 року були виплачені кошти в сумі 50 000 грн. згідно реєстру виплати коштів, затвердженого Фондом гарантування вкладників фізичних осіб.

Заслухавши пояснення позивача, враховуючи письмові заперечення проти позову, подані представником відповідача, дослідивши матеріали справи, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини сторін, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір заяву №300131/157534/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в національній валюті, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № 2630.2.097668.006 у сумі 50 000 грн. на строк з 15 січня 2015 року по 15 квітня 2015 року на умовах, визначених Договором заявою та Основними умовами банківських вкладів у ПАТ «Банк» Фінанси та кредит».

Відповідно до п.2 договору заяви за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору заяви, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 25,00% річних. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у банку № 2638.0.097668.006.

Положеннями договору-заяви також визначено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 Основних умов (п.6 договору-заяви).

Строк розміщення вкладу, визначений п.1 цього Договору-заяви, не може бути продовжений сторонами (п.7 договору-заяви).

Відповідно до п.9 договору-заяви вкладник підписанням цього договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що основні умови разом з цим договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також вкладник підписанням цього договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з основними умовами, чинними на дату підписання банком та вкладником цього договору-заяви, погоджується з положеннями основних умов в повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що між сторонами,а саме: позивачем ОСОБА_2 та відповідачем по справі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» існували договірні відносини, при цьому зобовязання сторін були прямо визначені положеннями укладеного між сторонами 15 січня 2015 року договору банківського вкладу.

За загальними умовами виконання зобовязань, які передбачені ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (Глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено зазначеною главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За змістом зазначеної норми закону (ст.526 ЦК України) та ст.1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобовязання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися вкладом на свій розсуд.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Крім того, відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Встановлено, що після закінчення терміну дії договору банківського вкладу відповідач належні позивачу грошові кошти не повернув, 23 квітня 2015 року позивач також звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому коштів за вкладом, яка залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення коштів, при цьому, судом під час судового розгляду справи встановлено, підтверджено позивачем по справі, та випискою по особовому рахунку №2620.5.097668.006 від 09.11.2015 року, що через АБ «Південний» відповідач АТ «Банк «Фінанси та Кредит» виплатив позивачу згідно з реєстром №1 від 06.11.2015 року суму вкладу, що становить 50 000 грн.

Позивачем предявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь на підставі ст.625 ЦК України 3% проценти річних від простроченої суми, які підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року по справі №6-140цс13, який згідно з ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України, відповідно до ст.ст.526, 1058 ЦК України зобовязання Банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу Вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника у цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку 3% відсотків річних, якийприймається судом до уваги як достовірний, відповідачем зазначений розрахунок не оспорений, 3% проценти річних від простроченої суми за договором-заявою №300131/157534/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в національній валюті за період з 15 квітня 2015 року по 26 жовтня 2015 року становить 801 грн. 37 коп. (50 000 грн. (сума вкладу) х 3% х 195 (дні прострочення за період з 15 квітня 2015 року по 26 жовтня 2015 року) / 365 / 100% = 801 грн. 37 коп., якіпідлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, позивачем пред'явлено також позовні вимоги до відповідача про стягнення на його користь пені за договором про банківський вклад №300131/1575334/3-15 (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в національній валюті від 15 січня 2015 року, які обгрунтовані посиланням на ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також стягнення з відповідача моральної шкоди за невиконання умов договору в розмірі 15 000 грн. 00 коп., які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Зокрема, положеннями ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлена відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, розмір якої обчислюється з вартості послуги.

З огляду на наведене вище та враховуючи зміст укладеного між сторонами договору про банківський вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в національній валюті від 15 січня 2015 року, якими було визначено права, обовязки та відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання договору, серед яких відсутня відповідальність банку за прострочення виконання зобовязання у вигляді пені як у розмірі, передбаченому ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», так і в будь-якому іншому розмірі, на підставі чого зазначена норма закону (ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») не регулює у даному спорі відносини, що виникли між сторонами на підставі договору банківського вкладу.

Таким чином, доводи позивача про те, що до даних правовідносин слід застосувати положення Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнути пеню за прострочення виконання зобовязання є такими, що не грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Крім того, судом відзначається, що правовідносини сторін за договором банківського вкладу врегульовано у параграфі 3 Глави 71 ЦК України

При цьому, наслідки порушення договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» встановлені укладеним між сторонами договором та нормами цивільного законодавства, які регламентують положення про банківській вклад, зокрема, параграф 3 Глави 71 ЦК України, якими не передбачено стягнення моральної шкоди, не передбачають відшкодування моральної шкоди і положення укладеного між сторонами договору банківського вкладу.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, на підставі чого, вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 625, 1058, 1060 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 88, 212, ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів, - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 3% відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 801 грн. 37 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення пені в розмірі 292 500 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. 00 коп., - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова