Справа №731/549/15-ц
Провадження №2/731/176/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року Варвинський районний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді МОЦЬОРА О.В.,

за участю секретаря Трохименко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2015 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, яким просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, с. Макіївка, вул. Жовтнева, буд. 11, після смерті своєї матері ОСОБА_3, яка померла 01 вересня 2011 року.

ОСОБА_4 вимоги мотивовані тим, що згідно заповіту, посвідченого секретарем Макіївської сільської ради 16 лютого 1999 року, ОСОБА_3 заповідала їй все своє майно. Коли ОСОБА_3 01 вересня 2011 року померла, вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, оформила спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями їй було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житло. Таким чином, вона не має змоги реалізувати своє право на оформлення права на спадщину в позасудовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.123).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився. До початку судового засідання від сільського голови ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради. ОСОБА_4 вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 124).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові заяви, матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно заповіту від 16 лютого 1999 року, посвідченого секретарем Макіївської сільської ради народних депутатів Варвинського району Чернігівської області, ОСОБА_3 заповідала все своє майно своїй дочці ОСОБА_1. (а.с. 8).

01 вересня 2011 року ОСОБА_3 померла (а.с. 7).

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №11 з господарськими будівлями по вул. Жовтнева в селі Макіївка Варвинського району Чернігівської області; земельні ділянки загальною площею 4,4600 га, розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області; вклади в ТВБВ №10024/0150 с. Макіївка АТ «Ощадбанк» та право на майновий пай ТОВ «Макіївське» с. Макіївка.

Позивач після смерті матері спадщину прийняла та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки загальною площею 4,4600 га, розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, вклади в ТВБВ №10024/0150 с. Макіївка АТ «Ощадбанк» та право на майновий пай ТОВ «Макіївське» (а.с. 108,109,111).

Однак успадкувати будинок з господарськими будівлями шляхом вчинення нотаріальних дій позивач не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на нього (а.с. 11).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З довідки комунального підприємства «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради № 1713 від 13 серпня 2015 року вбачається, що право власності на будинок з надвірними будівлям за адресою: вул. Жовтнева, 11, с. Макіївка, Варвинський район, станом на 31 грудня 2012 року не зареєстровано (а.с. 113). Так як право власності на будинок за життя ОСОБА_3 зареєстроване в Прилуцькому МБТІ не було, то в технічному паспорті на обєкт нерухомого майна на житловий будинок, виготовленому 01 березня 2012 року Прилуцьким МБТІ, дана тільки технічна характеристика будівель і споруд та їх оцінка, а власника будинку не зазначено, ОСОБА_3 вказана користувачем (а.с. 14-18).

Факт належності будинку ОСОБА_3 за її життя підтверджується записами в погосподарських книгах (а.с. 24-46), з яких вбачається, що ОСОБА_3 з 1956 проживала в будинку в якості дружини голови сімї, а після смерті чоловіка стала головою сімї. Згідно довідки виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області №74 від 15 вересня 2015 року ОСОБА_3 здійснила будівництво житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул. Жовтнева, 11, с. Макіївка, Варвинський район, Чернігівська область, де і проживала до часу смерті (а.с. 22). Проте, рішення про визнання права власності на житловий будинок в с. Макіївка по вулиці Жовтневій, 11 органом місцевого самоврядування не приймалося.

Згідно технічного паспорта житловий будинок по вулиці Жовтневій, 11 в с. Макіївка, позначений на схемі під літерою А-1, та сарай, позначений під літерою Б-1, збудовані в 1956 році, сарай, позначений під літерою В-1 в 1958 році, прибудова, позначена під літерою а-1 у 1960 році.

У 1956 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку ОСОБА_3 свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Макіївка, вулиця Жовтнева, буд. 11.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права власності на це майно.

Згідно ст. 5 ЦК України до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

За таких обставин, будинок ОСОБА_3, який перейшов у спадщину ОСОБА_1, належав спадкодавці на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на нього.

Позивач прийняла спадщину після смерті матері, оскільки отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, грошові вклади та на право на майновий пай, однак не може оформити спадщину на будинок через відсутність правовстановлюючих документів.

Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Право власності на будинок за ОСОБА_3 не може бути визнано та зареєстровано, оскільки, згідно п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не приймати її.

Позивач ОСОБА_1 виявила свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно.

Інших спадкоємців за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в с. Макіївка по вулиці Жовтневій, буд. 11, та спадкоємців, що мають право на обовязкову частку в спадщині, немає.

ОСОБА_2 сільська рада не оспорює право власності на будинок, позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання права власності за ОСОБА_1

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5, 15-16, 20, 25, 328 ЦК України, ст.ст. 212-215, 174, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 ОСОБА_7 до ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, с. Макіївка, вул. Жовтнева, буд. 11, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 01 вересня 2011 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Моцьор