Справа № 755/1766/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бородіні А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнім дітям, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнім дітям посилаючись на те, що відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітніх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення. Вона неодноразово усно зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон, однак відповідач ігнорував її звернення. Так, минулого року діти завдяки такій поведінці батька не мали можливості виїхати за кордон для відпочинку та оздоровлення. Вона просить надати дозвіл на виїзд дітей до декількох країн в зв»язку з тим, що в цих країнах є спеціалізовані санаторно-курортні заклади на березі моря для відпочинку і оздоровлення дітей згідно з рекомендаціями лікарів та оскільки важко передбачити де та в який рік будуть доступніші ціни. Діти часто хворіють застудними захворюваннями, алергічними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дітей на морі. Крім цього, виїзд дітей за кордон сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон терміном до 30 діб малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька та супроводу батька, ОСОБА_2, в період з 01.01.2015 року по 23.01.2025 року в Болгарію, Грецію та Російську Федерацію; надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон терміном до 30 діб малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька та супроводу батька, ОСОБА_2, в період з 01.01.2015 року по 10.06.2028 року в Болгарію, Грецію та Російську Федерацію; надати дозвіл ОСОБА_1 та/або її представникові за дорученням, без згоди батька, ОСОБА_2, оформити проїзний документ дитини для виїзду за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на багаторазові тимчасові виїзди за кордон, в період з 01.01.2015 року по 23.01.2025 року; надати дозвіл ОСОБА_1 та/або її представникові за дорученням, без згоди батька, ОСОБА_2, оформити проїзний документ дитини для виїзду за кордон малолітньому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, на багаторазові тимчасові виїзди за кордон, в період з 01.01.2015 року по 10.06.2028 року.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надіслав письмові заперечення на позов, відповідно до яких просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.99-101).

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 28.12.2011 року був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та копією рішення Шевченківського районного суду м.Києва (а.с.11,12).

Від цього шлюбу у сторін народилось дві дитини, а саме: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.13-14).

Наполягаючи на позові в судовому засіданні представник позивача пояснила, що відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітніх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення.

Дану обставину позивач обґрунтовує тим, що позивач неодноразово зверталася до відповідача в усній формі та 29.12 2014 року надіслала йому листа з проханням надати дозвіл на виїзд дітей на кордон, але відповідач не відреагував на її звернення (а.с. 21,22).

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Проте, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Представник позивача не довела дійсного наміру на тимчасовий виїзд дітей за кордон, не надала жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дітей за кордон, тобто того, що діти потребують оздоровлення саме за кордоном. Замість цього, в матеріалах справи наявні дві довідки для одержання путівки на санаторне-курортне лікування, в яких рекомендованим місцем лікування для дітей визначено курорти: Закарпаття, Моршин, Трускавець, Свалява (а.с.30-31).

Доказів того, що відповідач на вимогу позивача відмовляється надати певний дозвіл на виїзд за кордон дитини, позивачем також не надано. Що стосується листа, який позивачем було надіслано відповідачеві 29.12.2014 року, то слід зазначити наступне. Позивачем не доведено факту того, що відповідач отримав вказаний лист. Крім цього, зі змісту вказаного листа взагалі не вбачається, що відповідачеві пропонувалося надати дозвіл на отримання проїзних документів для дітей.

Окрім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141 Сімейного Кодексу України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 313 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнім дітям відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя