АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/128/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Чирва О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2014 року по справі за позовом Черкаського міжрайонного екологічного прокурора в інтересах держави до Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області, ОСОБА_6, треті особи - Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, Управління Держземагенства у Золотоніському районі Черкаській області про визнання незаконним розпорядження Золотоніськорї районної державної адміністрації та недійсним державного акту на право власності на землю.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

28 березня 2013 року Черкаський міжрайонний екологічний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області, ОСОБА_6, треті особи - Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, Управління Держземагенства у Золотоніському районі Черкаській області про визнання незаконним розпорядження Золотоніськорї районної державної адміністрації та недійсним державного акту на право власності на землю. В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що розпорядженням Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області від 29 грудня 2007 року № 597 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,60 га у власність ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. На підставі цього розпорядження ОСОБА_6 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 994304, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі 20 лютого 2008 року за № 11. Частина земельної ділянки площею 0,42 га, яка передана у власність ОСОБА_6 знаходиться в межах прибережної захисної смуги і відноситься до земель водного фонду, а у відповідності до ст.ст. 83, 84 ЗК України не може передаватись у приватну власність.

Позивач просив визнати причини пропуску строку поважними, визнати незаконним та скасувати розпорядження Золотоніської державної адміністрації Черкаської області 29 грудня 2007 року № 597 «Про затвердження проектів землеустрою» в частині надання у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 994304, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди 20 лютого 2008 року за № 11. Зобов'язати ОСОБА_6 повернути на користь держави земельну ділянку загальною площею 0,60 га вартістю 300 000 грн., кадастровий номер земельної ділянки :15:003:0005, що розташована в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року позов Черкаського міжрайонного екологічного прокурора, що діє в інтересах держави задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Золотоніської державної адміністрації Черкаської області 29 грудня 2007 року № 597 «Про затвердження проектів землеустрою» в частині надання у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 994304, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди 20 лютого 2008 року за № 11.

Зобов'язано ОСОБА_6 повернути на користь держави земельну ділянку загальною площею 0,60 га вартістю 300 000 грн., кадастровий номер земельної ділянки :15:003:0005, що розташована в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2014 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 1-7 Т. 1) Черкаський міжрайонний екологічний прокурор зазначав, що в ході проведеної Черкаською міжрайонною екологічною прокуратурою перевірки встановлено, що розпорядженням Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області від 29 грудня 2007 року № 597 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,60 га у власність ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. На підставі цього розпорядження ОСОБА_6 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 994304, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі 20 лютого 2008 року за № 11. Частина земельної ділянки площею 0,42 га, яка передана у власність ОСОБА_6 знаходиться в межах прибережної захисної смуги і відноситься до земель водного фонду, а у відповідності до ст.ст. 83, 84 ЗК України не може передаватись у приватну власність.

Прокурор посилався на те, що розпорядження Золотоніської РДА від 29 грудня 2007 року № 597 прийнято всупереч вимогам чинного законодавства.

Ухвалюючи рішення суду про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачем наведено належні докази в підтвердження своїх позовних вимог, а в матеріалах справи наявні всі підтверджуючі матеріали, які дають підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме розпорядження голови Золотоніської РДА від 29 грудня 2007 року № 597 (а.с. 8-9 Т. 1) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності ОСОБА_6 площею 0,6 га в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Судом встановлено, що на підставі вищезазначеного розпорядження ОСОБА_6 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 994304 (а.с. 21 Т. 1), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 20 лютого 2008 року за № 11.

Актом встановлення факту знаходження земельних ділянок від 27 вересня 2012 року (а.с. 10-11 Т. 1) було встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,4252 га, що належить ОСОБА_6 частково ввійшла до 100 метрової зони прибережної смуги, що відображено на схемі (а.с. 12 Т. 1).

Відповідно до ст. 3 ВК України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

До водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Відповідно до ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та зберігання їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

П. в) ч. 2 цієї статті визначено, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 м.

Згідно із абз. 38 ч. 1 ст. 1 ВК України прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на які встановлено більш суровий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ВК України на землях водного фонду можуть проводитися роботи, пов'язані з будівництвом гідротехнічних, лінійних та гідрометричних споруд, поглибленням дна для судноплавства, видобуванням корисних копалин (крім піску, гальки і гравію в руслах малих та гірських річок), розчисткою русел річок, каналів і дна водойм, прокладанням кабелів, трубопроводів, інших комунікацій, а також бурові та геологорозвідувальні роботи.

Ст. 88 ВК України передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Ч. 7, 8 ст. 88 ВК України, ч. З ст. 60 ЗК України передбачено, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Ч. 3 ст. 22 ЗК України передбачено, що для ведення підсобного сільського господарства надаються у користування виключно землі сільськогосподарського призначення, а не землі водного фонду, тим більше землі під болотами.

Згідно зі ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Як випливає зі змісту статті 59 ЗК України, чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, хоча й у частині 1 статті 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим стаття 59 ЗК України у частинах 2-4 закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2 ст. 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 зазначила ту обставину, що районним судом при ухваленні рішення суду не було взято до уваги те, що зовнішні межі водоохоронної зони в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області до надання ОСОБА_6 земельної ділянки у власність не були визначені та затверджені органом місцевого самоврядування за спеціально розробленою проектною документацією. Також, представник апелянта зазначила, що земельна ділянка ОСОБА_6 знаходиться не біля Кременчугського водосховища, а розташована на березі каналу-12а Супійської осушувальної системи.

Колегія суддів не може визнати такі докази обгрунтованими, оскільки фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який включає графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі і межах, встановлених законодавством. Відсутність цього проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі, на що наголошував апелянт в апеляційній скарзі, само по собі не може вважатись як відсутність самої прибережної захисної смуги.

Не надано ОСОБА_6 та його представником також підтверджуючих доказів в обгрунтування їхніх посилань про те, що земельна ділянка розташована біля штучно створеного каналу, тому доводи того, що дана земельна ділянка не відносяться до прибережної захисної смуги не можуть бути визнані колегією суддів як обгрунтованими і такими, що дають підстави для зміни та скасування рішення суду.

Не можуть бути визнані переконливими доводи апеляційної скарги з приводу пропущення прокурором при пред'явленні позову строку позовної давності, оскільки, як видно з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, перевірка дотримання вимог земельного та водного законодавства проводилася Кременчуцькою міжрайонною екологічною прокуратурою у листопаді 2012 р., а Черкаську міжрайонну екологічну прокуратуру було утворено наказом Генерального Черкаським міжрайонним екологічним прокурором 28 березня 2013 року.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги з приводу відсутності у прокурора повноважень на пред'явлення до суду даного позову, оскільки такі доводи не узгоджуються з вимогами ст. ст. 45, 46 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру».

Також, представник апелянта зазначав, що акти та розпорядження, складені органами, що здійснювали перевірку дотримання фізичними та юридичними особами законодавства під час виділення спірних земель складені з порушенням Конституції України, ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення контролю за використанням та охороною земель. Дані доводи апеляційної скарги були предметом дослідження колегії суддів і підстав для визнання їх незаконними чи невідповідними законодавчим нормам колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем надано обгрунтовані та підтверджуючі докази в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

Крім того, колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані сторонами доводи в підтвердження та заперечення вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду апелянтом та його представником не наведено.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2014 року по справі за позовом Черкаського міжрайонного екологічного прокурора в інтересах держави до Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області, ОСОБА_6, треті особи - Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, Управління Держземагенства у Золотоніському районі Черкаській області про визнання незаконним розпорядження Золотоніськорї районної державної адміністрації та недійсним державного акту на право власності на землю залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :