пСправа № 630/806/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м.Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого Зінченка О.В., за участю секретаря судового засідання Санжаровського С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Люботин цивільну справу за позовом Закритого акціонерного товариства завод по виробленню, монтажу, ремонту і налагодженню енергетичного обладнання «Енергоагрегат» до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення грошових коштів,

встановив:

Позивач, ЗАТ «Енергоагрегат», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача основний борг в розмірі 3530783,75 грн. та 3 % річних за період прострочення з 09.09.2014 р. по 17.09.2014 р. в розмірі 2611,81 грн.

Позов обґрунтований тим, що 25.03.2008р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ 701/96/2008, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300000 доларів США. Згідно додаткового договору № 10 від 17.06.2011р. до даного кредитного договору позивач став солідарним позичальником на рівні з відповідачем за кредитним договором. За додатковим договором № 12 від 19.08.2013р. ЗАТ «Енергоагрегат» стало єдиним позичальником за кредитним договором, а ОСОБА_1 було виключено зі складу позичальників за договором. Таким чином, зобов'язання ОСОБА_1 були переведені на позивача, тобто відбулась заміна боржника у кредитному договорі. Станом на 19.08.2013р. загальний розмір грошових зобов'язань за кредитним договором складав 271846,13 доларів США. Враховуючи, що між сторонами не було домовленості про безоплатність переведення боргу, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу суму боргу, яка існувала на момент укладення додаткового договору №12 від 19.08.2013р. Враховуючи, що відповідач не погоджується добровільно виплатити вказану суму, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що зобов'язання ОСОБА_1 перед ЗАТ «Енергоагрегат» щодо виплати суми боргу, яка існувала на момент переведення боргу, виникло на підставі додаткового договору №12 від 19.08.2013р. Між сторонами не було домовленості про безвідплатність договору, в зв'язку з чим договір є відплатним згідно положень ч. 5 ст. 626 ЦК України. Представник позивача пояснила, що їй невідомі причини, за яких позивач прийняв на себе борг відповідача за кредитним договором.

Одночасно представник позивача пояснила, що у додатковому договорі № 12 від 19.08.2013р. відсутні положення про те, що у ОСОБА_1 виникне зобов'язання перед ЗАТ «Енергоагрегат». Окремого договору між сторонами про умови переведення боргу укладено не було, а також не було досягнуто згоди про ціну такого договору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні та пояснила, що ОСОБА_1 через засноване ним та членами його сім'ї ТОВ «Корпорація Світ» був власником нежитлової будівлі в м. Харкові з 2006 року, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором із ПАТ «ОТП Банк». Дану будівлю відповідач виставив на продаж та познайомився з ОСОБА_2, який висловив бажання її придбати, але на той час не мав достатньої кількості грошей. Сторони домовились про те, що ОСОБА_2 приймає на себе боргові зобов'язання ОСОБА_1 перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором, а ОСОБА_1 та члени його сім'ї, в свою чергу, передають ОСОБА_2 корпоративні права на ТОВ «Корпорація Світ», яке було власником будівлі. Банк відмовив у переведенні боргу на ОСОБА_2, після чого останній запропонував перевести борг на ЗАТ «Енергоагрегат», яке фактично належить членам його сім'ї, на що ОСОБА_1 та банк погодились. У 2010 році були укладені договори купівлі-продажу корпоративних прав, за якими ОСОБА_2 ОСОБА_1 та членами його сім'ї було передано 100 % статутного капіталу ТОВ «Корпорація Світ». У 2013 році ЗАТ «Енергоагрегат» прийняло на себе зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором. Ніякої домовленості про те, що при переведення боргу у відповідача виникне зобов'язання перед позивачем, між сторонами не було, договорів про умови переведення боргу не укладалось.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, в зв'язку з чим, а також з урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Під час судового розгляду судом встановлено наступне.

25 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ 701/96/2008, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300000 доларів США на споживчі цілі із датою остаточного повернення 26.03.2018р.

До даного кредитного договору неодноразово вносились зміни шляхом укладення додаткових договорів № 1 від 25.03.2008р., № 2 від 09.04.2009р., № 3 від 27.04.2009р., № 4 від 27.04.2009р., № 5 від 26.10.2009р., № 6 від 26.10.2009р., № 7 від 01..12.2009р., № 8 від 31.03.2010р., № 9 від 25.06.2010р., № 10 від 26.04.2011р., № 10 від 17.06.2011р., № 11 від 20.02.2012р., № 12 від 19.08.2013р., № 13 від 19.08.2013р.

Відповідно до додаткового договору № 10 від 17.06.2011р., укладеного між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_1 та ЗАТ «Енергоагрегат», останнє прийняло на себе всі зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України стало солідарним боржником поряд із ОСОБА_1

19.08.2013р. між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_1 та ЗАТ «Енергоагрегат» укладено додатковий договір №12 до Кредитного договору, яким внесені зміни до преамбули Кредитного договору від 25.03.2008р. та зазначені сторони Кредитного договору, а саме: сторона 1 - ПАТ "ОТП Банк" (банк) та сторона 2 - Закрите акціонерне товариство по виробленню монтажу, ремонту і налагодженню енергетичного обладнання «Енергоагрегат» (позичальник).

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 ЦК України (ст. 521 ЦК України).

У відповідності зі ст. 204 Цивільного кодексу України додатковий договір № 12 від 19.08.2013р. укладений між його сторонами, як цивільно-правовий правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлено законом, та він не визнаний судом недійсним, тому зобов'язання за цим договором має виконуватися належним чином.

Таким чином, з 19.08.2013р. відбулась заміна боржника у кредитному договорі № СМ-SМЕ 701/96/2008 від 25.03.2008р. та єдиним боржником став позивач - Закрите акціонерне товариство по виробленню монтажу, ремонту і налагодженню енергетичного обладнання «Енергоагрегат».

Чинність додаткового договору № 12 від 19.08.2013р. ніким з учасників процесу в судовому засіданні не оспорювалась, а навпаки сторони вказали, що ця угода є дійсною.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.06.2014р., яке набрало законної сили 08.07.2014р., позов ПАТ «ОТП Банк» до ЗАТ «Енергоагрегат», ТОВ «Корпорація Світ», третя особа ОСОБА_1, про стягнення коштів, задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕ 701/96/2008 від 25.03.2008р. у розмірі 280582,97 доларів США, що еквівалентно станом на 04.03.2014р. 2803023,87 грн., а також пеню у розмірі 529,55 грн.

Згідно пояснень представника позивача дане судове рішення на теперішній час не виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч.1 ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Дослідивши та аналізуючи положення додаткового договору № 12 від 19.08.2013р. суд приходить до висновку про те, що дана угода стосується ОСОБА_1 тільки в частині виключення його зі складу боржників за кредитним договором № СМ-SМЕ 701/96/2008 від 25.03.2008р.

Всі інші умови додаткової угоди стосуються правовідносин банку та нового позичальника - ЗАТ «Енергоагрегат».

Відносини між ЗАТ «Енергоагрегат» та ОСОБА_1 щодо умов переведення боргу даною додатковою угодою не врегульовані.

Стосовно правовідносин між ЗАТ «Енергоагрегат» та ОСОБА_1 щодо переведення боргу суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів укладення між сторонами будь-якої угоди у будь-якій формі, якою сторони погодили умови переведення боргу.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_1 пояснив, що ніяких відносин із ЗАТ «Енергоагрегат» у нього не було, пропозицій про укладення будь-яких договорів, у т.ч. і з умовами переведення боргу, він від позивача не отримував, а також сам не направляв таких пропозицій позивачу. Відповідач визнає, що борг був переведений на ЗАТ «Енергоагрегат» однак письмових домовленостей стосовно умов такого переведення не існує.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_3, яка є дружиною відповідача, а також була одним із засновників ТОВ «Корпорація Світ» та передала свої корпоративні права ОСОБА_2, ніяких домовленостей про умови переведення боргу між ЗАТ «Енергоагрегат» та її чоловіком ОСОБА_1. не було.

Крім цього, суд приймає до уваги пояснення представника позивача про відсутність будь-якої угоди між ЗАТ «Енергоагрегат» та ОСОБА_1 щодо умов переведення боргу за кредитним договором.

Суд зазначає, що Цивільним кодексом України передбачена можливість укладення договору, умови якого визначаються тільки однією стороною, однак у такому випадку необхідно довести, що другій стороні направлялась пропозиція укласти такий договір (ст. 641 ЦК України), а також що ця сторона прийняла пропозицію в порядку, встановленому ст. 642 ЦК України.

При цьому, згідно другого речення ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Разом із тим, представником позивача не надано жодних доказів направлення ЗАТ «Енергоагрегат» на адресу ОСОБА_1 пропозиції укласти договір щодо умов переведення боргу, та, як наслідок, не доведено того, що ОСОБА_1 у письмовій або будь-якій іншій формі прийняв цю пропозицію.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивач не має права вимагати від ОСОБА_1 виплати суми боргу за кредитним договором, яка існувала на момент його переведення, оскільки позивачем не доведено, що такий порядок та умови переведення боргу були погоджені сторонами, а в поданому позові позивачем фактично самостійно визначено такі умови, проти яких відповідач заперечує.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 213-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Закритого акціонерного товариства завод по виробленню, монтажу, ремонту і налагодженню енергетичного обладнання «Енергоагрегат» до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення грошових коштів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Зінченко

Повний текст рішення виготовлений 13.02.2015р.