Номер провадження: 22-ц/785/2972/15
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі - продажу автомобіля марки TOYOTA, модель AVENSIS, року випуску 1999, колір сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, визнання за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель AVENSIS, року випуску 1999, колір сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, тип ТЗ легковий седан-В технічний паспорт серія НОМЕР_3, виданий Первомайським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України УДАІ УМВС Миколаївської області та стягнути судові витрати.

Позивач мотивує позов тим, що 28.08.2008 року він уклав договір купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA, модель AVENSIS, року випуску 1999, колір сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, тип ТЗ легковий седан-В з ОСОБА_5, згідно якого він передав обумовлену між сторонами вартість автомобілю, а саме 60000 гривень ОСОБА_2, який на той момент перебував у шлюбі з ОСОБА_5

Після отримання обумовленої договором суми коштів ОСОБА_2 передав йому ключі від автомобіля та всі необхідні документи, а ОСОБА_5 видала йому нотаріально посвідчену довіреність на право експлуатації та розпорядження автомобілем.

Під час вищевказаної зустрічі, між ним, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо відчуження транспортного засобу саме шляхом видання відповідачкою довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, так як їй терміново потрібні були кошти, а часу для знаття автомобіля з обліку в органах ДАІ в неї не було.

Відповідачка ніколи ніяких претензій до нього не пред'являла, гроші були нею отримані у повному обсязі, тривалий час він вільно користувався автомобілем, ОСОБА_5 його права власності не оспорювала.

Він неодноразово звертався до ОСОБА_5, з пропозицією оформити належним чином договір-купівлі автомобілю, вона не відмовлялась цього робити, але у неї постійно були якісь поважні причини неявки для оформлення автомобіля. В квітні 2014 року йому стало відомо, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14.03.2014 року, справа № 522/8090/13, право власності на оспорюваний автомобіль визнано за відповідачкою, в той час як автомобіль був відчужений на його користь.

Викладені обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі - продажу автомобілю марки TOYOTA, модель AVENSIS, року випуску 1999, колір сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель AVENSIS, року випуску 1999, колір сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, тип ТЗ легковий седан-В, технічний паспорт серія НОМЕР_3, виданий Первомайським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України УДАІ УМВС Миколаївської області.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 600 (шістсот) гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

- згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_5 є власником автомобілю марки TOYOTA, модель AVENSIS, року випуску 1999, колір сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, тип ТЗ легковий седан-В.

- 28.08.2008 року ОСОБА_5 була видана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. № 4252, на ім'я ОСОБА_3 на право експлуатації та розпорядження належним їй автомобілем марки TOYOTA, модель AVENSIS, року випуску 1999, колір сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1, тип ТЗ легковий седан-В.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу автомобіля пославшись на довіреність, письмову заяву про визнання відповідачем ОСОБА_5 вимог позивача та підтвердження нею факту продажу автомобіля, що є підставою для визнання дійсним договору купівлі - продажу автомобілю марки TOYOTA, модель AVENSIS 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_3 права власності на вказаний автомобіль.

Проте такий висновок не можна визнати обгрунтованим, оскільки суд дійшов його без усебічного з'ясування дійсних обставин справи і належної оцінки доказів, чим порушив вимоги статей 10, 60, 212-215 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між ним і ОСОБА_5, посилаючись на ст. ст. 392, 316-319, 328, 626, 655 ЦК України.

В розумінні ст. 392 ЦК України суд може задовольнити вимоги власника та визнати за ним право власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто в даній нормі закону йдеться про порушення прав діючого власника, а не особи, яка лише намагається визнати за собою право власності.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Фактично позивач обгрутував свої вимоги тим, що між сторонами фактично був

укладений договір купівлі-продажу автомобіля послався на довіреність і не заперечення вказаних обставин відповідачем ОСОБА_8 В подальшому позивач також послався на показання свідка ОСОБА_9 у присутності якого передавалися гроші і були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу.

Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних ма шин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіхтипів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених поста новою КМ №1388 від 7.09.98, передбачено, що власни ки транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних доку ментів. Реєстрація транспортних засобів здійснюєть ся на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вар тості; правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізу ють транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними натоварних біржах.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебу вали в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником при дбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться.

Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодав ством податків.

Задовольняючи вимоги позивача, суд вважав доведеним факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля лише на підставі пояснень відповідача ОСОБА_5, викладених нею у поданій до суду письмовій заяві і не звернув уваги на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям і між ними виник спір щодо поділу майна набутого під час шлюбу до якого відноситься і спірний автомобіль.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі її представника ОСОБА_6 - задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області 21 травня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому судом касаційної інстанції встановлено, що у період шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_5 придбані автомобіль "TOYOTA AVENSIS" 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль "TOYOTA CAMRY" 2008 року випуску НОМЕР_4 , які було зареєстровані на ОСОБА_5 Матеріали справи не містять даних про продаж цих автомобілів, окрім інформації , що автомобіль "TOYOTA CAMRY" 2008 року випуску НОМЕР_4 15 жовтня 2009 року знятий з обліку для реалізації на підставі заяви власника, а на автомобіль "TOYOTA AVENSIS" 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 26 листопада 2008 року видано тимчасовий талон на право користування ним.

Видача тимчасових реєстраційних талонів на транспортний засіб проводиться працівниками РЕП ДАІ відповідно до вимог пунктів 16 та 30 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 р.

При видачі тимчасового реєстраційного талона на право керування проводиться лише огляд ТЗ працівником РЕП ДАІ. Дослідження ідентифікаційних номерів складових частин ТЗ фахівцем експертної служби МВС або іншим експертом, що має свідоцтво про право проведення відповідного виду експертних досліджень і внесений до Реєстру атестованих судових експертів, з видачею відповідного висновку проводиться за письмовим направленням посадової особи РЕП ДАІ при встановленні ним явних ознак зміни, знищення або фальсифікації ідентифікаційних номерів.

За письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред'явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками РЕП ДАІ оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис про конкретний строк його дії за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) із зазначенням серії та номеру документу.

Заява подається власником ТЗ особисто або уповноваженою ним особою.

За бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи - надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом, підрозділ Державтоінспекції видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Враховуючи, що довіреність на ім'я ОСОБА_3 на право експлуатації та розпорядження належним автомобілем марки TOYOTA-AVENSIS 1999 року випуску ОСОБА_5 була видана 28.08.2008 року, а тимчасовий талон на право керування автомобілем 26.11.2008 року, не вбачається будь-яких поважних причин неможливості зняти спірний автомобіль з обліку та оформити довідку-рахунок або договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Крім того, суд вирішив питання про допит свідка ОСОБА_9 для встановлення волевиявлення ОСОБА_5 щодо відчуження автомобілю ОСОБА_3, що до речі ОСОБА_5 не заперечувалося.

Проте, згідно із роз'ясненнями, даними у абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", за загальним правилом, установленим ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Отже, недодержання передбаченої законом простої письмової форми угоди не тягне за собою визнання її із цих підстав недійсною, а тільки виключає можливість доказування сторонами наявності угоди показаннями свідків.

Оскільки спірний автомобіль власником з обліку для відчуження не знімався, а самі відносини відчуження автомобіля не оформлялися укладенням договору в нотаріальній або у простій письмовій формі чи шляхом отримання довідки рахунку, у суду не було підстав покладати письмові пояснення відповідача в основу свого рішення про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль та вирішувати питання про допит свідка для встановлення факту укладення договору та наявність у відчужувача волевиявлення на продаж автомобіля.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і до кінця не визначився з правовідносинами, що виникли між сторонами.

Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач обгрутовуючи заявлені вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля і визнання права власності на автомобіль, послався на довіреність від 28.08.2008 року, яка була оформлена замість реально вчиненого договору купівлі-продажу, але при цьому позивачем не заявлялося вимог про визнання довіреності від 28.08.2008 року удаваним правочином.

Районний суд у позивача заявлених вимог не уточнив, про правові наслідки уточнення або відмови від уточнення позову заявленням вимоги про визнання довіреності від 28.08.2008 року удаваним правочином, який вчинено для приховання реально укладеного договору купівлі-продажу, позивачу не роз`яснив та визнав факт укладення між сторонами угоди купівлі-продажу при наявності не скасованої довіреності, виданої позивачу на право керування та розпорядження спірним автомобілем.

Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права уточнювати позовні вимоги при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції.

При таких обставинах, що рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог.

Судова колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук