РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/15968/14-ц

2/643/504/15

17.02.2015 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Задорожної А.М.,

за участю секретаря судового засідання Тугайбей В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання,

в с т а н о в и в:

20.10.2014 року представник КП «Харківські теплові мережі» Зуєва Д.С. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання в сумі 10489 грн. 20 коп.

В обґрунтування позову представник позивача вказала, що позивач надає послуги з центрального опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Згідно до п. 18 Правил, оплата за надані послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, однак за період з 01.07.2009 р. по 31.05.2013 р. відповідачі проводили розрахунки не в повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 10489 грн. 20 коп.

В судовому засіданні представник позивача Зуєва Д.С. наполягала на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Заперечувала проти застосування позовної давності, оскільки відповідачі частково сплачували заборгованість, в зв'язку з чим строк позовної давності неодноразово переривався.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні частково визнали позов, оскільки вважали, що нарахування за надані послуги були здійснені на 3 осіб, однак рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2012 року було встановлено, що ОСОБА_5 останні 29 років за адресою їх мешкання не проживала. Крім того, просили застосувати строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України та стягнути з них заборгованість за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Суд зазначає, що згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р. № 1875-IV споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору і оплачувати послуги у строки встановлені договором або законом.

Між відповідачами і позивачем склалися фактично договірні відносини, оскільки позивач надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі користувалися зазначеними послугами, від них не відмовлявся.

Позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІУ від 24.06.2004 року, "Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року № 1497 та "Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги.

Згідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20-го числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів споживання.

Відповідно до статті 67 Житлового Кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, тепловаенергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Як убачається з розрахунку заборгованості, за відповідачами в період з 01.07.2009 р. по 31.05.2013 р. утворилася заборгованість у розмірі 10489 грн. 20 коп.

Таким чином, судом встановлена наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 під час розгляду справи по суті просили застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як убачається з довідки щодо заборгованості, відповідачами починаючи з грудня 2008 року неодноразово здійснювалися оплати за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання, тобто такими діями відповідачі фактично визнавали наявність у них боргу перед позивачем.

Станом на час ухвалення рішення суду не минули строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, а тому відсутні підстави для її застосування.

Також безпідставними є посилання відповідачів на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2012 року встановлено, що ОСОБА_5 останні 29 років за адресою їх мешкання не проживала, а позивачем нараховувалася заборгованість з урахування вказаної особи, яка фактично там не проживала та їй не надавалися жодні послуги. Суд не приймає їх до уваги, оскільки вказаним рішенням ОСОБА_5 було визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише 17 вересня 2012 року, а тому саме з цього часу позивач мав право не нараховувати заборгованість за надані послуги. Однак, як пояснила представник позивача, про вказане рішення їм стало відомо лише у листопаді 2012 року, а тому з того часу почало проводитися нарахування за надані послуги на 2 осіб.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Суд розподіляє судові витрати, відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. в рівних частках.

Керуючись ст. ст. 64, 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. ст. 267, 526, 610 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання за період з 01.07.2009 року по 31.05.2013 року в розмірі 10489 (десять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» по 121 (сто двадцять одній) грн. 80 коп. судового збору з кожного, а всього 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.02.2015 р.

Головуючий Задорожна А.М.