Справа № 466/8901/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Ковальчука О.І.

при секретарі - Чепіль С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, -

у с т а н о в и в:

26 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності. Вказана квартира належала їй та її чоловіку ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності в рівних частках по ? на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_1, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів від 29.08.1996 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а позивач успадкувала його частку згідно Свідоцтва про право на спадкування за законом від 08.10.2004 р. та у встановленому законом порядку здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В подальшому, 11.10.2005 р., позивачка уклала шлюб з ОСОБА_2, який зареєстрували в Шевченківському відділі РАЦС Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації і зроблено актовий запис за № 293. Після укладення шлюбу відповідач ОСОБА_2 переїхав жити в належну їй квартиру та згодом зареєстрував своє місце проживання за цією адресою. Однак спільне життя з ОСОБА_2 не склалося. Він постійно приходив додому в нетверезому стані, не просто ображав та бив позивачку, а знущався з неї.

28.11.2006 р. на підставі рішення суду шлюб між сторонами розірвано, про що Шевченківським РАЦС Львівського міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за №447. Після розірвання шлюбу відносини з відповідачем взагалі вийшли поза всякі межі. ОСОБА_2 почав виганяти позивачку з її дому. Декілька разів вона змушена була ночувати у сусідів та зверталася у міліцію, однак відповідач продовжував знущатися з неї. Певний період відповідач не проживав в квартирі позивачки, однак обманом і погрозами знову вселився у її квартиру. Протягом усього часу проживання у квартирі ОСОБА_1, відповідач жодним чином не покращував майно, ніколи не доглядав за квартирою та не здійснював поточних ремонтів, жодних дій по його утримуванні не здійснює і по сьогодні. Усі комунальні послуги позивач сплачує власним коштом. ОСОБА_1 неодноразово наполягала на тому, щоб відповідач знявся з реєстрації за місцем проживання та залишив її квартиру, однак відповідач продовжував проживати у належному їй нерухомому майні - житловій квартирі, чинив перешкоди у користуванні цим майном, часто приходив у стані алкогольного сп'яніння та влаштовував скандали, бив її, вів аморальний спосіб життя та погрожуючи фізичною розправою, вимагав, щоб ОСОБА_1 передала йому право власності на квартиру або в протилежному випадку, він зробить так, що позивачка загине без слідів насильницької смерті, а квартира перейде у його власність.

Вказує, що після рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26.07.2011 року, яким позов про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття ОСОБА_2 з реєстрації задоволено, відповідач переїхав жити на свою дачу, а з початком холодів переїхав жити до своєї доньки, згодом відповідач періодично почав приходити додому, просити пробачення, ставав на коліна, присягав, шо більше ніколи не підніме на позивачку руку, наголошував на неприпустимості розривати шлюб із біблійної точки зору. Так само і дочка ОСОБА_2 неодноразово приходила до неї, просила, щоб вона прийняла її батька.

Крім того зазначає, що незважаючи на те, що підсвідомо ОСОБА_1 розуміла, що відповідач хоче її використати, аби мати місце проживання, а його донька, щоб не змінювати свій налагоджений побут, вони 26.11.2011 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського МУЮ повторно зареєструвала шлюб з відповідачем, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №663. З часу укладення шлюбу, по суті нічого не змінилося. ОСОБА_2 залишився чужою лодиною для позивачки. Він не мав та не має жодного наміру створити сім'ю. Окрім цього вказує, що із ОСОБА_2 у них відсутні жодні близькі (інтимні) стосунки, які притаманні подружжю. Відповідач не поважає звичок та уподобань позивача. У них різні погляди на духовний розвиток та духовне життя, відповідач зневажає ОСОБА_1 за релігійні переконання. Жодні питання в їх сім'ї не вирішуються спільно, як подружжям. Відповідач продовжує зневажати, ображати й бити позивачку. Неодноразово принижував, погрожував ножем, насміхався та наполягав на своїй реєстрації за її місцем проживання. Вказує, що ОСОБА_2 вмовив позивачку на укладення шлюбу лише з метою користування належним їй житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. З врахуванням викладеного, просить визнати шлюб недійсним внаслідок його фіктивності.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб - 11.10.2005 року у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 293. Даний шлюб рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24.10.2006 року розірвано.

Крім того судом встановлено, що сторони повторно зареєстрували шлюб - 26.11.2011 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 663. Від спільного шлюбу у сторін дітей немає.

Статті 22, 24, 25, 26 СК України визначають підстави недійсності шлюбу, до яких належить: порушення вимог шлюбного віку, добровільність шлюбу, одношлюбність та заборона на вступ до шлюбу осіб, які є родичами прямої лінії споріднення.

Згідно ст.40 СК України - шлюб визнається фіктивним, якщо його укладення було без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя.

Як пояснили в судовому засіданні позивач та представник позивача, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений без наміру створення сім'ї, а лише з метою користування кватирою позивачки. Крім того, сторони не підтримували шлюбно-сімейні відносини, не вели спільне господарство, тобто не набули взаємних прав та обов'язків. Ці факти не були спростовані відповідачем.

Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.07.2011 року позов ОСОБА_1 задоволено, усунено перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом виселення і зняття з реєстрації ОСОБА_2 з займаного житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно ч. 2 статті 41 СК України, при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Тому суд враховує, що в даний час сім`я фактично розпалась, сторони проживають окремо, шлюбні відносини між подружжям припинені, тривалий час сторони спільне господарство не ведуть.

За таких умов суд вважає, що шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, 26.11.2011 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №663, потрібно визнати недійсним, у зв'язку з його укладення було без наміру створення сім'ї.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 21, 27, 40-42, 44, 45 Сімейного Кодексу України, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 26.11.2011 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 663 - визнати недійсним.

Залишити позивачу ОСОБА_1 шлюбне прізвище - ОСОБА_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 551,20 грн. сплаченого нею судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О. І. Ковальчук