Справа № 710/2-424/2008
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючогосудді КОНДОРА Р.Ю.

суддівКОЖУХ О.А., ГОТРИ Т.Ю.

при секретаріМАРЧИШАКУ Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Свалявського районного суду від 20 серпня 2008 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 12.06.2008 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4 мотивуючи наступним. Сторони з 18.06.2006 перебували в шлюбі, який розірвано 21.05.2008, у них ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася донька ОСОБА_6. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, відповідач не цікавиться дитиною, не займається її вихованням, не виконує свого обов'язку щодо утримання дитини, не надає для цього коштів. Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 183, 184, 189 СК України щодо обов'язку батька утримувати свою дитину, позивач просив стягнути на його користь з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Заочним рішенням Свалявського районного суду від 20.08.2008 вимоги позивача, який на час вирішення справи мав прізвище, ім'я та по-батькові «ОСОБА_3», задоволено: стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття; допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць; стягнуто з відповідача на користь держави 51,00 грн судового збору та 30,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Свалявського районного суду від 16.07.2014, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02.03.2015 про виправлення описки в ухвалі від 16.07.2014, заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду від 20.08.2008 залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 оскаржив заочне рішення суду, вважає його незаконним та необґрунтованим і просить рішення скасувати. З урахуванням позиції, викладеної в запереченнях на позов, у заяві про перегляд заочного рішення, на які посилається апелянт, і в апеляційній скарзі, судове рішення оскаржено з таких мотивів:

позивач разом зі своїми батьками ОСОБА_8 і ОСОБА_9 всупереч закону перешкоджають відповідачу, який проживає окремо від дитини, у спілкуванні з донькою ОСОБА_6 та в її вихованні, батьки колишньої дружини знищили їхню сім'ю, погрожують йому, принижують, тому він категорично відмовляється сплачувати будь-які витрати пов'язані з вихованням та утриманням дитини;

дитина виховується неправильно;

в лютому 2008 р. колишня дружина відчужила за згодою відповідача за 10000,00 дол. США набуту в шлюбі земельну ділянку, кошти залишила собі;

на утриманні апелянта перебувають діти, народжені в першому шлюбі: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5;

позивач не дотримався встановленого ЦПК України порядку звернення до суду, оскільки вимога про стягнення аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом;

у спорах про управління майном дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування;

суд не мав належних підстав для заочного розгляду справи;

позивач не довів, що відповідач має заробіток і спроможний сплачувати аліменти, не доведено, що дитина перебуває на утриманні позивача, що відповідач не надає утримання дитині, не доведено наявності або відсутності між сторонами угоди про утримання дитини;

копія заочного рішення була надіслана відповідачу лише 14.05.2014 і така не відповідає вимогам щодо її оформлення, чим порушені права відповідача;

оскільки заочне рішення не набрало законної сили, виконавчий лист виданий передчасно, вважається нечинним, а його оформлення не відповідає встановленим вимогам, з відповідача незаконно стягувалися аліменти;

вимоги ЦПК України щодо повідомлення про час і місце розгляду справи, щодо направлення копій судових рішень сторонам не повинні порушуватися, рішення суду суттєво впливає на права та обов'язки відповідача, а він, будучи необізнаним в законодавстві, не знав про права та обов'язки, передбачені ст.ст. 27, 31 ЦПК України, та не отримавши вчасно копію заочного рішення суду був позбавлений права на його перегляд чи оскарження.

У письмових запереченнях на апеляцію позивач, який у зв'язку з укладенням 24.09.2012 шлюбу має прізвище, ім'я та по-батькові «ОСОБА_3», вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, судове рішення - залишити без змін. Посилається, зокрема, на те, що відповідач вводить суд в оману щодо своєї поведінки, щодо дій позивача та його батьків, а також щодо причин своєї неявки до суду та начебто необізнаності із законодавством, тоді як він має юридичну освіту, є адвокатом і активно використовує свої знання у позовах проти колишньої дружини та в даній справі. Наявність у апелянта на утриманні інших дітей врахована судом. Крім того, суд своєчасно надсилав відповідачу копію заочного рішення, відповідачу було відомо і про відкриття у 2008 р. виконавчого провадження зі стягнення аліментів, а в 2013 він платежами в 10000,00 грн і 4000,00 грн сплачував аліменти. ОСОБА_4 не оскаржував виконавчих документів, а з постанови від 22.08.2013 про закриття кримінального провадження видно, що він частково погашав заборгованість за аліментами.

Ухвалою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 28.04.2015 у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, на заочне рішення Свалявського районного суду від 20.08.2008 відмовлено.

Заслухавши доповідь судді, відхиливши клопотання апелянта ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи як необґрунтоване, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що у шлюбі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 донька ОСОБА_6 (а.с. 3). Свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, виданим Відділом РАЦС Свалявського райуправління юстиції Закарпатської області 12.06.2008 ОСОБА_3, стверджується, що після розірвання шлюбу колишній дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_3» (а.с. 2). Свідоцтвом про шлюб, виданим Виконкомом Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області 24.09.2012, стверджуються факти укладення цього дня шлюбу ОСОБА_12 з ОСОБА_3 та присвоєння дружині після реєстрації шлюбу прізвища «ОСОБА_3» (а.с. 45).

Після розірвання шлюбу позивач проживає в АДРЕСА_2, донька сторін ОСОБА_6 проживає з матір'ю, перебуває на її утриманні (а.с. 4 та ін.). Відповідач проживає в АДРЕСА_1, має на утриманні дітей від іншого шлюбу ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 12-15 та ін.).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з установленого СК України обов'язку батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180), способом виконання якого, за відсутності згоди між батьками дитини, є, зокрема, присудження з батька, який проживає окремо від дитини, аліментів у частці від його доходу (ст. 181 ч.ч. 1-3, ст. 183 ч. 1). Як випливає з суті рішення суду, при вирішенні справи було враховано, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не є надмірною та необґрунтованою щодо розміру стягнення, що відповідач має на утриманні ще двох дітей від іншого шлюбу. Подавши заперечення на позов (а.с. 10-11), відповідач позов не визнав, проте, з тих мотивів, що, як він стверджував, йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, в її вихованні, дитина виховується неправильно, батьки колишньої дружини погрожують йому, позивач відчужив за його згодою набуту в шлюбі земельну ділянку, але кошти залишив собі і т.ін., а також просив врахувати наявність на його утриманні двох дітей. Власне по суті підстав та предмету позову письмові заперечення ОСОБА_4 не містять відповідних доводів і обґрунтування, в т.ч., відповідач не вказував на свою неспроможність сплачувати аліменти, на відсутність заробітку, на недоведеність позову в контексті його підстав та предмету тощо. Тож щодо обставин, які мають правове значення в справі, заперечення суду першої інстанції відповідачем не були надані.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд, вільно здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч.ч. 1, 2, ст. 11 ч. 2 ЦПК України).

З огляду на викладене, слід констатувати, що як позов, так і рішення суду враховують обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та імперативні вимоги щодо мінімального розміру аліментів на дитину (ст. 182 СК України). Відповідачем це не було спростовано.

Подавши заяву про перегляд заочного рішення суду (а.с. 35-37) та в подальшому подавши апеляційну скаргу на заочне рішення суду (а.с. 78-79, 91-92), відповідач наводив також доводи про недотримання, на його думку, позивачем порядку звернення до суду, на неправильні, як він вважає, дії суду при розгляді справи, визначенні складу її учасників, оформленні та видачі процесуальних і виконавчих документів, порушення його прав передчасним стягненням аліментів, на свою необізнаність з нормами законодавства та зі своїми правами в суді. Такі доводи відповідача, як і ті, що наводилися в запереченнях на позов, не стосуються підстав та предмету спору. Поза тим, щодо необґрунтованості окремих з них колегія суддів вважає за необхідне деталізувати:

позивач звернувся до суду, реалізуючи свої права та на захист інтересів дитини, що випливають з положень ст.ст. 51, 55 Конституції України, ст.ст. 14, 15, 18, вищенаведених та інших норм СК України, у порядку, передбаченому ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 118, 119 та іншими нормами ЦПК України, що діяли в редакції на момент звернення до суду, суд вирішив справу в порядку, передбаченому нормами ЦПК України в редакції на момент ухвалення рішення в справі. Та обставина, що на відміну від дня звернення позивача до суду зараз передбачена можливість видачі судового наказу, коли заявлено вимогу про присудження аліментів на дитину в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб (ст. 96 ч. 1 п. 4 ЦПК України), не має процесуального значення: по-перше, до заяви, поданої до суду в 2008 р., апріорі не можуть застосовуватися правила процесу щодо можливості подачі заяви, її змісту тощо, які були встановлені пізніше, позаяк провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ст. 2 ч. 3 ЦПК України); по-друге, звернення по видачу судового наказу є правом особи (стягувача), а не її обов'язком (зокрема, ст. 95 ч. 2 ЦПК України); по-третє, вирішення справи в порядку наказного провадження не допускається в разі наявності спору про право (ст.ст. 100, 101 ЦПК України), що має місце в даному випадку; і, зрештою, предметом судового розгляду є вимога, яка не відповідає формулюванню, передбаченому ст. 96 ч. 1 п. 4 ЦПК України;

судом не розглядався спір про управління майном дитини і про участь у справі органу опіки та піклування не йдеться;

заочний розгляд справи проведений з дотриманням положень Глави 8 ЦПК України, відповідач 09.07.2008 письмово просив суд розглянути справу в його відсутність, оскільки він працює на роботі і не матиме змоги відвідати судове засідання, про наслідки розгляду просив його повідомити (а.с. 11);

ОСОБА_4 є адвокатом, що підтверджується копією посвідчення адвоката з посиланням на Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_1, видане на підставі рішення атестаційної палати Львівської КДКА від 30.11.2010 (а.с. 114), чому відповідно до закону передували здобуття юридичної освіти та робота в галузі права не менше двох років. Тож попри те, що необізнаність відповідача в законодавстві та незнання ним прав і обов'язків сторони в цивільному процесі на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій не можуть виключатися як такі, колегія суддів ці доводи не бере до уваги, вважає їх необґрунтованими, надуманими і такими, що спростовуються наявними документами, пов'язаними з рухом цієї справи, з іншими справами, які свідчать про характер і спосіб дій ОСОБА_4 у спірних правовідносинах.

Стосовно заперечень відповідача в частині недоведеності його спроможності сплачувати аліменти та факту перебування дитини на утриманні матері, колегія суддів враховує таке. На час вирішення справи судом першої інстанції відповідач не заперечував своєї спроможності сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення донькою ОСОБА_6 повноліття. Навпаки, він визнавав, що має роботу та водночас заявив, що категорично відмовляється сплачувати будь-які витрати пов'язані з вихованням та утриманням дитини через дії колишньої дружини та її батьків, тож підстави для несплати аліментів пов'язував з іншими, ніж відсутність заробітку, обставинами. Власне, не заперечував по суті такої спроможності, не надавав відповідних доказів відповідач і на час розгляду справи апеляційним судом, вказуючи лише на недоведеність, на його думку, відповідних обставин позивачем. Твердження про недоведеність фактів перебування дитини на утриманні матері, ненадання відповідачем утримання дитині, відсутності між сторонами угоди про утримання дитини не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають обставинам справи, нічим не доводяться апелянтом та спростовуються вже самим фактом виникнення спору та вирішення його судом, а не вирішенням питання про утримання дитини за згодою її батьків.

Зі змісту постанови слідчого СВ Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області капітана міліції Якиміва Н.М. від 22.08.2013 про закриття кримінального провадження № 0000811 щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України, з підстав, передбачених ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України (а.с. 111), випливає, що ОСОБА_4 не виплачував ОСОБА_3 присуджені 20.08.2008 Свалявським районним судом аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, внаслідок чого за розрахунком ВДВС Миколаївського РУЮ виникла заборгованість станом на квітень 2013 р. в розмірі 16001,57 грн. У кримінальному провадженні було встановлено, що ОСОБА_4 припинив виплату аліментів у 2010 році, він сам в якості свідка пояснив це тим, що з 2010 р. не мав постійного джерела доходу, при цьому, платежами від 23.07.2013 і від 25.07.2013 погасив заборгованість частково і така залишилася на 21.08.2013 в розмірі 2267,33 грн. Оскільки сума заборгованості стала меншою за обсяг сукупних виплат за шість місяців, кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Випискою з рахунку ОСОБА_3 в ПАТ «Банк Форум» підтверджуються факти сплати ОСОБА_4 заборгованості за аліментами: 23.07.2013 в розмірі 10000,00 грн, 25.07.2013 - 4000,00 грн (а.с. 112).

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України). Рішення суду перевіряється з урахуванням обставин, що існували на момент його ухвалення, фактичні обставини у спірних відносинах, якщо такі виникли після ухвалення судом рішення, можуть враховуватися при реалізації інших передбачених законом прав учасниками цих відносин.

Беручи до уваги викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляції відповідача та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Висновок суду про обґрунтованість і доведеність позову в тих межах, у яких його було заявлено, відповідає обставинам справи, суд дійшов вірного висновку про спроможність відповідача надавати таке утримання дитині. Діючи на свій розсуд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, відповідач, наводячи лише свої міркування, припущення, не спростував у передбачений процесуальним законом спосіб (ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України) ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді обґрунтованості позову та законності й обґрунтованості оскарженого судового рішення. Обставини, що були з'ясовані внаслідок подання відповідачем апеляції, додатково підтверджують своєчасну обізнаність платника з фактом стягнення аліментів та спроможність їх сплачувати. Суд першої інстанції врахував по суті й певні доводи відповідача.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію слід відхилити, заочне рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Свалявського районного суду від 20 серпня 2008 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді