Справа № 346/294/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2309/2015
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та кредит» ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за мировою угодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за мировою угодою.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» заборгованість за мировою угодою, затвердженою 15.06.2011 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у розмірі, що в гривневому еквіваленті становить 215 076 грн. 33 коп. та судові витрати в сумі 2035 грн. 23 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» заборгованість за мировою угодою, затвердженою 15.06.2011 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у розмірі, що в гривневому еквіваленті становить 215 076 грн. 33 коп. та судові витрати в сумі 2035 грн. 23 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що на час постановлення ухвали Коломийського міськрайонного суду від 15.06.2011 року про визнання мирової угоди між ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» і ОСОБА_2, ОСОБА_6 існував законодавчо визначений порядок виконання умов мирової угоди. Зокрема на виконання умов мирової угоди був виданий виконавчий лист за №2-26 від 21.06.2011 року, який було предявлено до виконання. При цьому дії державного виконавця по відмові у відкритті виконавчого провадження позивачем не оскаржувались.

На думку апелянта, судом неправомірно було задоволено вимоги позивача та не закрито провадження у справі у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

З цих підстав рішення суду першої інстанції апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги підтримав з тих же мотивів, що зазначені в апеляційній скарзі, просив про її задоволення.

Представник ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» доводів апеляційної скарги не визнала, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

ОСОБА_6, ОСОБА_7, будучи належно повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір, щодо стягнення заборгованості за мировою угодою.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15.06.2011 року в порядку ст.175 ЦПК України було визнано та затверджено мирову угоду, укладену між ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» та ОСОБА_2, ОСОБА_6 Даною угодою сторони підтвердили та погодили між собою загальну заборгованість за кредитним договором №1636 pv-07 від 27.09.2007 року, умови, строки та графік повернення кредитних коштів до вересня 2014 року та визначили складові сум, що підлягали щомісячній сплаті на повернення боргу, і такі умови є відмінними від тих, що були передбачені договором №1636 pv-07 від 27.09.2007 року. Крім цього, укладаючи мирову угоду, сторони передбачили можливість списання 80% пені.

З матеріалів справи вбачається, і не оспорюється відповідачем та обставина, що ні добровільно, ні в примусовому порядку мирова угода стороною відповідача не виконувалася.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов'язання. Оскільки грошові зобов'язання за умовами мирової угоди відповідачами належним чином не виконуються, позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 та Кредит» підлягають задоволенню.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Згідно з ст.509 ЦК України за зобов'язанням боржник повинен вчинити на користь кредитора певну дію, у тому числі і сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.525 і 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Разом з тим, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» ухвала суду в цивільній справі є виконавчим документом для примусового виконання у випадках, передбачених законом. Ухвала про визнання мирової угоди примусовому виконанню не підлягає.

Виходячи з положень ст. 124 Конституції України про поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі та відповідно до позиції Верховного Суду України, що висловлена у аналізі про застосування судами ст.16 ЦК України, мирова угода є своєрідною згодою сторін на зміну договору (ст. 651 ЦК) у частині його виконання зобов'язань і способу захисту цивільних прав та інтересів у них.

Отже , такі справи повинні слухатись в загальному порядку, оскільки це є один з способів захисту права, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК.

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про підставність позовних вимог.

Викладені у скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ЦПК не заслуговують на увагу, та не спростовують правильність висновків суду, фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_8