Справа №409/1310/14-ц
Пров.№2/409/67/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: Максименко О.Ю.

при секретарі: Бондаренко В.М.

за участю представника відповідача: ОСОБА_1

за участю представника третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в приватизації земельної ділянки, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому вона просила визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки без погодження межі даної земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_4, дозволити їй виготовити технічну документацію, що необхідна для приватизації земельної ділянки без письмової згоди на це ОСОБА_4 та його підпису в акті встановлення і узгодження меж суміжного землекористування а також зобов'язати відповідача розібрати загорожу з шиферу, встановлену ним на межі між суміжними садибами.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач проживає з нею по-сусідству за адресою: АДРЕСА_2. Свого часу відповідачем безпідставно було здійснено оформлення на своє ім'я частини належного їй майна, а саме: сарай шлаколитий „Д" з погребом „п/г" та самовільно змінено межі суміжних земельних ділянок, наслідком чого стало безпідставне набуття ним у власність землі за вказаними адресами. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 20.08.2010р. вищевказане майно було повернуто в її власність, а державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка межує поряд з її, що був виготовлений та виданий у 2007 році на ім'я відповідача було визнано недійсним. Фактично вказаним рішенням земельні ділянки було повернуто у початковий стан (до виникнення спірних відносин), що визначені відповідно до Генеральних планів (схем) присадибних ділянок. З метою подальшого впорядкування та оформлення майна нею було замовлено та виготовлено технічну документацію на житловий будинок з будівлями та спорудами, а 08.06.2012 року подано письмову заяву до виконкому Білокуракинської селищної ради з проханням надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою. Рішенням сесії Білокуракинської селищної ради № 31/15 від 05.07.2012р. було надано дозвіл на виготовлення вказаної технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у її власність, загальною площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. 01.11.2012р. узгоджувальною комісією було проведено обстеження присадибних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. 28.12.2012р. при повторному обстеженні вказаних ділянок для визначення та узгодження межі між суміжними землекористувачами та встановлення межових знаків, відповідач з висновками комісії не погодився та протокол комісії оскаржив. Постановою Білокуракинського районного суду Луганської області вищевказаний протокол узгоджувальної комісії було скасовано. 21.06.2013р. вона письмово звернулася до Білокуракинської селищної ради із проханням повторно направити узгоджувальну комісію для встановлення та узгодження межі між суміжними землекористувачами. 19.07.2013р. відповідачу було направлено рекомендований лист з зазначенням дати і часу проведення роботи узгоджувальної комісії з питання щодо узгодження межі між садибами та встановлення межових знаків. В зазначений день, 30.07.2013р., відповідач не з'явився, комісією був складений акт про неможливість встановлення межі у зв'язку з неявкою одного із землекористувачів та призначено комісію вдруге на 09.08.2013р.. Проте, і вдруге відповідач не з'явився, про що комісією був складений відповідний акт. Таким чином, позивач до теперішнього часу не може реалізувати своє законне конституційне право на приватизацію закріпленої за належним їй на праві власності, в порядку спадкування, житловим будинком із господарчими спорудами, присадибної земельної ділянки, оскільки для виготовлення даної документації необхідно згоду всіх суміжних землекористувачів, одним з яких є відповідач. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки без погодження межі даної земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_4, дозволити їй виготовити технічну документацію, що необхідна для приватизації земельної ділянки без письмової згоди на це ОСОБА_4 та його підпису в акті встановлення і узгодження меж суміжного землекористування а також зобов'язати відповідача розібрати загорожу з шиферу, самовільно встановлену ним на межі між суміжними садибами.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що одним із умов передання земельної ділянки є вилучення її у власника чи користувача. Після визнання судом державного акту на право приватної власності ОСОБА_4 виконавчий комітет постановив скасувати державний акт, але ж земельна ділянка не вилучалась і своїм актом орган місцевого самоврядування не має такого права зробити. Статею 141 ЗК України передбачено підстави для зупинення права користування земельною ділянкою, проте жадний пункт в даному випадку не підпадає, також не підпадає жоден пункт вилучення земельної ділянки. Право на приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки ОСОБА_4 ніяким чином не порушується і він ніяким чином не перешкоджає їй в цьому. ОСОБА_4 не заперечує про вилучення земельної ділянки від сараєм, на який визнано право власності за ОСОБА_3, оскільки до власника будівлі переходить і право власності на земельну ділянку. Він заперечує проти схеми розташування земельної ділянки, яку визначила комісія, а саме: вилучити у ОСОБА_4 земельну ділянку з фасаду 5 метрів і з огороду 2,5 метрів. Відмова відповідача у наданні згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача (позивача( для останнього може мати негативні наслідки, однак не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами та як порушення прав позивача, оскільки така відмова є формою реалізації відповідачем свого права. Крім того, погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку відповідача відбувається у формі відмови, і таке „погодження" повинно бути прийнято і враховано органами місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку. Щоб приватизувати земельну ділянку необхідно здійснити комплекс робіт. Для визначення та відновлення меж земельних ділянок проводиться кадастрова зйомка землі, яка включає, зокрема, і погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Якщо при розгляді земельного спору буде доведено, що відмова сусіда щодо узгодження меж є безпідставною або дійсно неможливе підписання Акту по причині відсутності суміжних власників чи землекористувачів, то Комісією приймається рішення про необхідність підписання Акту сусідом або відповідно про погодження меж земельної ділянки без підписів суміжних власників чи землекористувачів. Протокол Комісії додається до Акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки і далі документи оформлюються в загальному порядку. Таким чином вважає, що позовні вимоги позивача до суду є безпідставними. Окрім того, Селищна рада, визнаючи право за ОСОБА_3 на отримання у власність 0,12 га, вийшла за межі своїх повноважень, так як таке рішення можливо бути прийняте тільки судом. Земельна ділянка в користуванні ОСОБА_3 не була і в інструкції в п.4.4. зазначається, що у разі неможливості встановити дійсні межі, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки, а тому вимоги позивачки про знесення забору частини хати є незаконним, у зв'язку з чим він просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково та суду пояснила, що за заявою ОСОБА_3 узгоджувальна комісія декілька разів виходила за місцезнаходженням земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для встановлення меж між садибами сторін. Жодного разу ОСОБА_4 на комісію не з'являвся, чим перешкоджав роботі комісії з приводу встановлення межових знаків між земельними ділянками його та ОСОБА_3. Розмір земельної ділянки, яка передається у власність позивачу, є орієнтованою - 0,1200га, оскільки точно можливо зазначити тільки після проведення кадастрової зйомки, а для цього необхідно встановити межі, а, оскільки ОСОБА_4 цьому перешкоджає, зробити це неможливо. Щодо зобов'язання відповідача розібрати огорожу, то, можливо, її і не потрібно буде розбирати, на даний час це неможливо вирішити, оскільки відповідач не допускає їх до своєї території. У зв'язку з чим просила позовні вимоги позивача задовольнити частково, відмовивши їй тільки у знесенні огорожі.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши доказі по справі кожний окремо та в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 20.08.2010р., яке набрало законної сили 20.07.2011р. на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14.04.2007р. державною нотаріальною конторою Білокуракинського району Луганської області на ім'я ОСОБА_4, в частині належності відповідачу ОСОБА_4 сараю шлаколитого „Г" з погребом - п/г шлаколитим (літери вказані згідно свідоцтва про право на спадщину за законом). Визнано недійсним державний акт на право приватної вланості на земельну ліоянку серії ЯГ № 266924, видане ОСОБА_4 23.08.2007р. Визнано за ОСОБА_3 право власності на сарай шлаколитий „Д" з погребом „Г" (літери вказано згідно генерального плану присадибної ділянки по АДРЕСА_1 від 15.09.1965 року зі змінами від 15.07.1989 року відповідно до інвентаризаційної справи № 391) (а.с.7-11, 41-44,45-49).

08.06.2012р. ОСОБА_3 звернулася до Голови Білокуракинської селищної ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку щодо передачі у власність по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1200 га в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.22).

Рішенням сесії Білокуракинської селищної ради від 05.07.2012р. було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність ОСОБА_3 загальною площею 0.1200 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с.23).

01.11.2012р. узгоджувальною комісією при виконавчому комітеті Білокураикнської селищної ради було вирішено затвердити встановлені межі земельної ділянки, на якій розташований сарай шлаколитий з погребом гр. ОСОБА_3 (а.с.24).

28.12.2012р. узгоджувальною комісією було встановлено чотири межових знака по спільній межі. На схемі (додаток до протоколу) зазначені погреб, сарай шлаколитий, земельна ділянка у користуванні ОСОБА_3, земельна ділянка у користуванні ОСОБА_4, існуюча огорожа з шиферу та встановлені межові знаки (а.с.26).

Постановою Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.04.2013р. дії узгоджувальної комісії від 28.12.2012р. щодо встановлення межі та межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнано незаконними, а складений при цьому протокол було скасовано (а.с.50-51).

21.06.2013р. ОСОБА_3 звернулася з заявою до Голови Білокуракинської селищної ради про направлення повторно узгоджувальної комісії для встановлення меж між земельними ділянками її та ОСОБА_4 (а.с.30).

30.07.2013р. узгоджувальною комісією було складено акт про неможливість встановлення меж, оскільки ОСОБА_4 відмовився від участі в роботі комісії. Про роботу комісії йому було направлено рекомендований лист, однак в призначений час він не з'явився, у зв'язку з чим комісію призначено вдруге на 09.08.2013р. на 09.00 год. (а.с.32-33).

Про направлення комісії відповідача було повідомлено як особисто, так і направлено листа керівнику підприємства, де працює відповідач, щодо забезпечення явки ОСОБА_4 для роботи узгоджувальної комісії (а.с.34).

Проте, в призначений день та час ОСОБА_4 вдруге не з'явився, у зв'язку з чим узгоджувальною комісією було складено акт про неможливість встановлення меж земельних ділянок (а.с.35).

Таким чином, суд вважає таку поведінку відповідача як перешкоджання роботі узгоджувальній комісії щодо встановлення межових знаків між суміжними земельними ділянками.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі є правомірними землекористувачами суміжних земельних ділянок.

Ст.96 ЗК України містить обов'язки землекористувачів, серед яких зазначено не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Зміст добросусідства викладений в ст.103 ЗК України, частиною третьою якої зобов'язує як власників, так і землекористувачів співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Зміст ч.3 ст.103 ЗК України дозволяє зробити висновок про те, що власники і користувачі земельних ділянок не мають права відмовити у наданні сусідам допомоги щодо оформлення прав на земельну ділянку.

Згідно ч. 2 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відносини пов'язані з приватизацією земельних ділянок, що знаходяться в користуванні громадян, регулюються ст.116, ст.118, ст.121 ЗК України, Законом України "Про землеустрій", Постановами КМУ від 21.10.2009 року № 844 "Про деякі питання реалізації права власності на землю громадян України" та від 05.08.2009 року № 1112 "Про додаткові заходи щодо безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки". Крім того, Наказом державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року затверджена "Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі". Зокрема, даними нормативними актами визначена процедура передачі громадянам у приватну власність земельних ділянок, що знаходяться в їх користуванні та визначено перелік документів, які необхідно надати громадянину для приватизації землі.

Згідно ст. 121 ЗК України Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в селищах - не більше 0,15 гектара.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, Білокуракинська селищна рада надала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка передається у власність ОСОБА_3 загальною площею 0.1200 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Технічні документи, що підтверджують розмір ділянки, виготовляються на підставі кадастрових зйомок. Як зазначено у ст.198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, та інші роботи, без виконання яких громадянин не може реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки.

Судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано право власності за ОСОБА_3 на сарай шлаколитий з погребом, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. На дане нерухоме майно позивачем виготовлено технічний паспорт (а.с.15-19).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України до спадкоємців переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення та на земельну ділянку, яка необхідна для їх обслуговування.

Узгоджувальною комісією було встановлено факт встановлення ОСОБА_4 загорожі з шиферу між земельними ділянками його та ОСОБА_3 без встановлення меж земельних ділянок, тобто, на свій власний розсуд згідно якихось своїх розмірів. Це суперечить земельному законодавству, а тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача розібрати самовільно встановлену ним загорожу.

Таким чином, перешкоджаючи роботі узгоджувальної комісії, ОСОБА_4 порушує здійснення позивачкою права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки в порядку та розмірах згідно чинного законодавства шляхом приватизації земельної ділянки, у зв'язку з чим суд вважає необхідним визнати за ОСОБА_3 право на приватизацію земельної ділянки без погодження межі із суміжним землекористувачем ОСОБА_4 та надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації, яка необхідна для приватизації земельної ділянки, без письмової згоди на це відповідача та його підпису в акті встановлення і узгодження меж суміжного землекористування.

На підставі викладеного та керуючись ст.1225 ЦК України, ст.ст. 96, 103, 116, 118, 121, 198 ЗК України, Постановою КМУ від 21.10.2009 року № 844 "Про деякі питання реалізації права власності на землю громадян України", Постановою КМУ від 05.08.2009 року № 1112 "Про додаткові заходи щодо безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки", Законом України "Про землеустрій", ст.ст. 10, 11, 30, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право на приватизацію земельної ділянки площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування жилого будинку із господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без погодження межі даної земельної ділянки їз суміжним землекористувачем ОСОБА_4.

Дозволити ОСОБА_3 виготовити технічну документацію, що необхідна для приватизації нею земельної ділянки площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування жилого будинку із господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без письмової згоди на це ОСОБА_4 та його підпису в акті встановлення і узгодження меж суміжного землекористування.

Зобов'язати ОСОБА_4 розібрати загорожу з шиферу, встановлену ним між суміжними садибами по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Білокуракинський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а нез'явившимся позивчем в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Білокуракинського районного

суду Луганської області О. Ю. Максименко