Справа №520/381/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Громова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

1)
ВСТАНОВИВ:

2)

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» звернувся до суду з позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 24 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» та ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2009 р. було визнано мирову угоду укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» та ОСОБА_2. В резолютивній частині даної ухвали суду зазначено, що відповідач, ОСОБА_2, відмовляється від свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 на користь позивача, ТОВ «ОСОБА_1 і К», в свою чергу позивач надає відповідачу компенсацію у розмірі 40000 (сорок тисяч) доларів США. Дана ухвала суду набрала законної сили 09.02.2009 р.

На виконання зазначеної ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2009 р. по справі №2-101/09, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» та ОСОБА_2 24.09.2013 р. було укладено договір купівлі-продажу нерухомості. Від ОСОБА_2 за довіреністю даний договір підписував ОСОБА_1.

Квартира АДРЕСА_1, яка була предметом договору між сторонами, належить ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 31.10.2003 р. та складається з однієї кімнати площею 17,4 кв.м., загальна площа квартири 39,7 кв.м.. Ціна зазначеної квартири, згідно умов договору була визначена у розмірі 336000 (триста тридцять шість тисяч) гривень.

Позивач зазначає, що укладений 24.09.2013 р. між сторонами договір купівлі-продажу цілком відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, у звязку з чим є дійсним.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та наполягали на задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, згідно поданої до канцелярії суду письмової заяви представник відповідача просить справу розглядати у його відсутності.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази та давши їм правову оцінку, суд прийшов до наступного.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2003 р. ОСОБА_2 є власником спірного обєкту нерухомого майна. Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2009 р. по справі №2-101/09, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомості від 24.09.2013 р. Від імені ОСОБА_2 за довіреністю даний договір купівлі-продажу квартири від 31.10.2003 р. підписував ОСОБА_1.

Через канцелярію суду від представника ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позовної заяви вхід. №45715/15вх від 04.06.2015 р.

В порядку п. 2 Мирової угоди, затвердженої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2009 р. по справі №2-101/09, ТОВ «ОСОБА_1 і К» надає грошову компенсацію ОСОБА_2 у розмірі 40000,00 доларів США за квартиру №1 в провулку Ванному №5 м. Одеса. Але позивачем суду не надано належного підтвердження виконання зазначеної умови Мирової угоди.

В порядку ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Якщо правочин повністю або частково виконаний однією із сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до п. 2 ст. 220 ЦК за вимогою сторони, що виконала правочин може визнати його дійсним. Це правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Також слід зазначити, що правила ст. 220 ЦК не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обовязки. Така позиція Верховного суду України висвітлена в Узагальненнях по практиці розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними. Зазначена правова позиція була задекларована й в Рішенні Верховного Суду України від 30.01.2013 р. по справі №6-162цс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 213 ЦПК України визначає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Частина 4 статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зі змісту зазначеною норми права вбачається, що обовязковою умовою задоволення позову є наявність законних для того підстав.

Враховуючи вищевикладене суд не погоджується з думкою сторони позивача, вважає позов безпідставним, необґрунтованим, у звязку з чим таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 220, 640 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

10.06.2015