АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів про визнання правочину недійсним та застосування реституції.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 р. ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (надалі - ТОВ «Авто Просто») про визнання правочину недійсним та застосування реституції.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем укладено договір послуг з адміністрування системи, що базується на створенні груп покупців (учасників), з метою отримання транспортного засобу. На виконання умов договору він сплатив 5 706 грн. 62 коп., однак вартість автомобіля за договором підвищується.

Посилаючись на те, що зазначений договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману, зокрема, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, просив суд визнати договір, укладений між ним і підприємством - недійсним, стягнути з відповідача на його користь сплачені за договором кошти в сумі 5 706 грн. 62 коп. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2014 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши представників товариства та комісії, які просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 25 вересня 2013 р. між сторонами укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі за №705120 та додатки до нього /а.с.12-22/

Відповідно до п.1.2, 2.5 договору учасник уповноважує товариство на організацію та адміністрування системи АвтоТак. Система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок фонду групи. Учаснику, який сплатив загальну кількість періодичних платежів та виконав усі зобов'язання щодо сплати винагороди адміністратора, буде надано право на отримання автомобіля на найближчому розподілу товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов'язання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов'язань за договором. Періодичні платежі, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля та не підлягають перерахунку

Згідно із додатком №1 до договору сторони погодили марку та модель автомобіля, його поточну ціну на день укладення договору - 57 900 грн., розмір періодичного платежу - 1,1905%, щомісячну винагороду - 0,45% + ПДВ, винагороду за послуги, пов'язані з передачею автомобіля учаснику - 3% та розмір винагороди за послуги, пов'язані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи - 2 084 грн. 40 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з підстав недоведеності позивачем того, що відповідач при укладанні оспорюваного договору діяв недобросовісно, внаслідок здійснення нечесної підприємницької практики.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про несправедливість умов договору, остільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку в рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав до визнання спірного договору недійсним, як укладеного внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності та введені в оману споживача спростовуються наступним.

Так, відповідно до чч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом договору сторін, є надання учаснику програми адміністративних послуг - певних юридичних дій, спрямованих на придбання автомобіля.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача про те, що діяльність підприємства за договором сторін є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність товариства з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга».

Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 09 січня 2012 р.) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п.111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 303/55/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3005/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гайдук С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.