САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1144/15-ц
Провадження №2/726/289/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Руснак Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Садгірський відділ Державної Виконавчої Служби Чернівецького МУЮ, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним і визнання права власності та скасування арешту, - суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду із позовом в якому посилається на те, що 03 травня 2005 року вона отримала від ОСОБА_3 довіреність на керування та розпорядження транспортним засобом марки FORD SCORPIO, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 та був складений письмовий договір - розписка від 03.05.2005 року.

Вказує, що під час оформлення довіреності позивачем був проведений повний розрахунок за автомобіль в розмірі 17 500,00 гривень, що еквівалентно становило 3500,00 дол. США.

З вищевказаного періоду позивач користується автомобілем на правах власника, здійснює поточний ремонт, догляд, укладає договори страхування.

У лютому 2015 року позивач звернулася в органи ВДАІ з метою зняття з обліку вказаного авто та постановки на облік на своє імя, проте дізналася, що існує загальний арешт на попереднього власника ОСОБА_5, що є фактичною перешкодою для зняття авто з обліку.

Згодом у Садгірському ВДВС Чернівецького МУЮ позивачу було повідомлено, що у звязку із існуванням боргових зобовязань ОСОБА_6, на його майно, у вигляді вказаного транспортного засобу, було накладено арешт, відтак сторони не можуть вчинити жодних дій у позасудовому порядку з метою зняття такого автомобіля з обліку.

Позивач вважає, що між сторонами у справі фактично було укладено договір купівлі-продажу, оскільки були дотримано всіх його істотних умов, а тому право власності в повному обсязі перейшло до позивача.

Таким чином, на підставі викладеного, просить суд визнати правочин купівлі-продажу вказаного транспортного засобу дійсним, визнати за нею право власності на автомобіль та скасувати арешт та оголошення заборони його відчуження.

В судовому засіданні позивач та її представник дали пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2, чоловік позивача, в судовому засіданні підтвердив пояснення ОСОБА_1 викладені нею у позовній заяві та надані у судовому засіданні.

Відповідач у судове засідання не зявився, проте надіслав до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив обставини справи на які посилається позивач.

Представник Садгірського відділу ДВС Чернівецького МУЮ в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що оскільки відповідач являється боржником та у звязку із невиконання ним зобовязання згідно рішення суду, у встановленому порядку на зареєстроване за ним майно, до якого входить спірний автомобіль, було накладено арешт, а тому визнати право власності на автомобіль за іншою особою не виявляється можливим.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та свідків, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про необґрунтованість позову та необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «FORD SCORPIO», 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3 (а.с.9)

Також встановлено, що 03.05.2005 року ОСОБА_4, будучи уповноваженим (за дорученням) та діючи від імені власника вказаного автомобіля ОСОБА_3 надав доручення, яким уповноважив ОСОБА_7 (згідно свідоцтва про одруження серії1-МИ№041276 ОСОБА_1М.) керувати, зняти з обліку та продати, обміняти транспортний засіб марки «FORD SCORPIO», 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, слідкувати за його технічним станом, проводити необхідний поточний ремонт. (а.с.8, 10-11)

Згідно договору-розписки від 03.05.2005 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_7 вищевказаний автомобіль а вона прийняла його та передала ОСОБА_3 грошові кошти за вищевказаний автомобіль у розмірі 3500,00 доларів США (а.с.13-14)

Встановлено також і те, що постановою начальника Садгірського відділу ДВС Чернівецького МУЮ ВП № 38966414, з метою збереження майна боржника та на виконання рішення Дніпропетровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості , на все рухоме та нерухоме майно та всі транспортні засоби, які належать боржнику було накладено арешт та заборону відчуження такого майна.

Суд вважає вказану постанову законною, обґрунтованою та такою що не порушує права осіб, оскільки на момент накладення арешту право власності на спірний автомобіль було зареєстроване за ОСОБА_3, як про це свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Що стосується наданого позивачем договору розписки судом повідомляється наступне.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.І ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог ч.І ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі виданої довіреності у позивача виникли права і обов'язки, що випливали саме із змісту довіреності, а саме: керування транспортним засобом, експлуатація, продаж і т.д., а не придбання спірного автомобіля, оскільки за договором представництва сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває і діє від імені власника цього майна.

За змістом положень глави 17 ЦК України довіреність не є правочином, що породжує право власності у повіреної особи. Визнання факту укладення договору куплі-продажу транспортного засобу за наявності не скасованої довіреності на право керування спірним автомобілем суперечить змісту закону, що регулює спірні правовідносини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 затверджений порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, зазначеним Порядком встановлені вимоги до форми договору купівлі-продажу автомобілів та порядок відчуження транспортних засобів.

Відповідно до п. 4 зазначеного Порядку перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно п. 40 цього порядку зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

п.43 Правил передбачено, що якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку із його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.

Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема довідкою-рахунком, виданою за формою, договором та іншими посвідченнями в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Так відповідно до даних норм закону, судом встановлено, що автомобіль не знімався з обліку в органах ДАІ після 03.05.2005 року, залишається зареєстрованим за ОСОБА_3, заява про зняття його з обліку останнім не подавалась. Таким чином суд вважає, що сторони не вжили усіх заходів передбачених та встановлених законодавством, щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому позивач не набув на нього право власності.

Відповідно до приписів ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також, виходячи з обставин встановлених по справі та на підставі наведеного, суд приходить до висновків, що ні надане позивачу доручення, ні розписка не є письмовим договором купівлі-продажу згідно з вимогами чинного законодавства, в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, посилання позивача, що він є власником спірного автомобіля не знаходить свого відображення дослідженими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року із змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Судом достовірно встановлено, що позивач не є власником автомобіля, на який накладено арешт, тому позовні вимоги про звільнення автомобіля з-під арешту також задоволенню не підлягають.

Оскільки довіреність на право розпорядження автомобілем не свідчить про укладення сторонами договору купівлі- продажу автомобіля і не породжує права власності, у зв'язку з цим права позивача при накладенні арешту на спірний автомобіль порушені не були.

Крім того, визнання права власності на вказаний автомобіль є неприпустимим і в контексті положень ч.І ст. 203 ЦК України, оскільки позивач не надав суду доказів того, що при укладенні так званого договору - розписки були сплачені на користь держави всі належні податки, збори та обов'язкові платежі, несплата яких суперечить інтересам держави.

Таким чином суд приходить до висновку, що визнання договору купівлі - продажу автомобіля марки «Форд», 1992 року випуску, д.н.з.77669МО, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, укладеного, 03.05.2005 року між відповідачем та позивачем, суперечить закону. В даний час відсутні правові підстави для зняття арешту з вказаного автомобіля, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 203, 206, 202, 208, 328, 626, 638, 655 ЦК України, ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 poку № 1388. ст.ст. 10, 11 60, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_8