Справа № 275/340/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Грищенка М.В.,

при секретарі Дубчак Н.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Брусилів Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на виконання грошового зобов?язання та відшкодування за несвоєчасне виконання грошового зобов?язання з урахуванням встановленого рівня інфляції,

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на виконання грошового зобов?язання та відшкодування за несвоєчасне виконання грошового зобов?язання з урахуванням встановленого рівня інфляції, мотивуючи тим, що 27 серпня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_2 позичила у нього кошти в розмірі 10 000( десять тисяч) гривень, які зобовязувалася повернути до 30.12.2014 року.

На підтвердження виконання грошових зобовязань ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 розписку. Незважаючи на те, що в розписці відповідачкою зазначено строк виконання зобовязання, повернення коштів, а саме до 30.12.2014 року, ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання не виконує і гроші не повертає.

На неодноразові звернення позивача повернути кошти, спочатку обіцяла, що кошти поверне, а останнім часом взагалі відмовляється їх повертати. Також позивач зазначив, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконує взяті на себе грошові зобов'язання шодо повернення боргу то вона повинна сплатити йому суму боргу з врахуванням індексу інфляції, а саме за період з вересня по грудень 2014 року та з січня по травень 2015 року відповідно до повідомлення відділу статистики Брусилівському районі Головного управління статистики у Житомирській бласті індекс інфляції становив у 2014 році за вересень - 102.9 ; жовтень - 02.4; листопад - 101.9 ; грудень - 103.0.

Таким чином за період з вересня по грудень 2014 року індекс інфляції тановив 110.2 і відповідач повинен сплатити кошти в розмірі 1020 грн., 10.2 х 10000 грн. : 100 % = 1020 грн.

За період з січня по травень 2015 року індекс інфляції становив ; січень - 03.1; лютий - 105.3: березень - 110.8; квітень - 114.0; травень 102.2.

Таким чином за період з січня по травень 2015 року рівець інфляції становив 135.4 і відповідач повинен сплатити кошти у розмірі 3 540 грн., 35.4 X 10 000 грн. : 100% = 3 540 грн.

Загальна сума, яку повинна сплатити ОСОБА_2 з урахуванням рівня інфляції становить 14560 грн.

Посилаючись на ст.ст.509, 510, 526, 530, 610, 611, 613, 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу по розписці в розмірі 14560,00 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, подав заяву про додаткове відшкодування з відповідача коштів в сумі 3500 гривень, які він витратив на передопераційну підготовку і післяопераційну адаптацію ОСОБА_2, які боржник не визнає. Позивач пояснив, що розписка на позику 10 тисяч гривень написана ним і підписана ОСОБА_2 в присутності секретаря Брусилівської селищної ради. Позивач також підтвердив, що запис в розписці про термін сплати до 30.12.2014 року також вчинений ним.

Відповідачка ОСОБА_2, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася повторно, не повідомила про причини неявки і від неї не надходило заяв про відкладення розгляду справи чи можливість розгляду справи за її відсутності.

Суд, керуючись ч.4 ст.169. ч.1 ст.224 ЦПК України, якими передбачено вирішення справи судом на підставі наявних у ній даних чи доказів у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з можливістю ухвалення заочного рішення.

В надісланих до суду запереченнях на позов відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що на той час вона та ОСОБА_1 проживали спільно як чоловік та дружина і він позичив їй гроші на проведення операції в сумі 10000 гривень. Домовилися, що повертати борг буде частинами з пенсії. В жовтні та листопаді 2014 року повернула ОСОБА_1 по 700 гривень, в січні, лютому березні, квітні 2015 року було повернуто 2400 гривень. В загальному в рахунок погашення боргу сплатила ОСОБА_1 3800 гривень. На даний час борг складає 6200 гривень. Вважає, що відсотки нараховані безпідставно, так як в ч.2 ст.625 ЦК України зазначено, що в разі боржником прострочення зобовязання нараховується індекс інфляції. Відповідачка зазначає, що на даний час ніяких порушень зобовязання у неї немає, термін повернення боргу, який зазначений в розписці, дописаний пізніше самим ОСОБА_1

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Правовідносини між фізичними особами щодо договорів позики регулюються нормами ст.ст.1046-1053 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Факт складення розписки та сума отриманої позики відповідачем ОСОБА_2 не оспорюються, оскільки в письмових запереченнях вона зазначає, що ОСОБА_1 позичив їй на проведення операції 10000 гривень. .

Таким чином, між сторонами у справі виникли зобов'язальні правовідносини, які виникають із договору позики.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом тексту розписки, датованої 27.08.2014 року, який викладений до підпису відповідача ОСОБА_2, в розписці не були зазначені умови, порядок, строки повернення позики.

Вчинений позивачем ОСОБА_1 запис після підпису ОСОБА_2 про термін сплати до 30.12.2014 року не був погоджений з позичальником ОСОБА_2, оскільки не підтверджений її підписом, вказані зміни до умов договору позики оспорюються відповідачем в письмових запереченнях.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки запис про строк повернення позики був вчинений позивачем без згоди відповідача, тому суд вважає, що для вирішення даного спору слід виходити з того, що за умовами договору позики, зазначеними в розписці ОСОБА_2, не встановлений строк повернення позики.

Позивач не надав доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідачки з вимогою про повернення боргу, тому підстави для застосування наслідків прострочення зобов`язання до спірних правовідносин відсутні, зокрема, щодо застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Також позивачем не підтверджені належними та допустими доказами понесені ним витрати на лікування відповідача в сумі 3500 гривень, про які він подав заяву до суду для збільшення розміру позовних вимог. Тому суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги позивача про стягнення з відповідача 3500 гривень.

Суд також не вбачає підстав для зменшення суми боргу, зазначеної в розписці, з урахуванням часткового повернення боргу відповідачкою, оскільки передбачених ст. 545 ЦК України доказів на підтвердження частково виконання за вказаним договором відповідачка не надала.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, застосувавши системний аналіз наведених норм закону в сукупності зі встановленими обставинами справи, суд приходить до висновку, що між сторонами даної справи виникли договірні зобов'язання, що випливають із договору позики, за яким відповідачка належним чином взяті на себе зобов'язання не виконала і відповідно до написаної нею розписки не повернула позивачеві отриману суму позики в розмірі 10000 гривень на час пред'явлення позову до суду та на час ухвалення рішення, а тому позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10000 гривень боргу за договором позики.

В іншій частині позову слід відмовити за необгрунтованістю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243,60 гривень на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 10,11,15,60,79,88, 169 ч.4, 209,212-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 525, 526, 625, 651, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на виконання грошового зобов?язання та відшкодування за несвоєчасне виконання грошового зобов?язання з урахуванням встановленого рівня інфляції задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 10000,00 гривень (десять тисяч гривень).

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 гривень на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М. В. Грищенко