У х в а л а

27 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Кадєтової О.В., Коротуна В.М.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Зазначав, що він є єдиним спадкоємцем батька першої черги та фактично прийняв спадщину.

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов, у якому просила встановити факт прийняття спадщини після смерті свого діда ОСОБА_6, батька ОСОБА_3, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Позов обгрунтовувала тим, що Ѕ частина вказаного житлового будинку належала на праві власності ОСОБА_6 на підставі акта про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 9 липня 1970 року, яка зареєстрована на ім'я спадкодавця. Вона є онукою ОСОБА_6 і єдиним його спадкоємцем за заповітом, але не могла вчасно оформити спадщину, оскільки її батько ОСОБА_3 утримував у себе заповіт, складений 3 червня 1993 року на її ім'я дідом. Вказувала, що батько ОСОБА_3 не належить до кола осіб, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, не здійснював догляд за хворим батьком, не брав участі в його лікуванні і похованні. Оскільки вона проживала разом із спадкодавцем, надавала йому за життя допомогу та понесла витрати на поховання, вважала, що її позов підлягає задоволенню.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від

30 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_5 спадщини, що складається з Ѕ частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, після її діда ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року залишено без змін.

1 квітня 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, - ст. 549 ЦК Української РСР, ст. 1279 ЦК України.

Оскільки заява подана з пропуском строку, визначеного ст. 356 ЦПК України, то заявник просив про його поновлення, посилаючись на те, що копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2014 року, про перегляд якої він просить, отримав у лютому 2015 року.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на подання заяви про перегляд судового рішення.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 року, 2 квітня 2014 року, 18 червня 2014 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як вбачається із ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2014 року, суд касаційної інстанції погодився із висновками судів, які відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, виходили із того, що право на спадщину за заповітом набула онука спадкодавця ОСОБА_5, яка за життя мешкала разом із спадкодавцем, а після його смерті вступила у фактичне управління спадковим майном, дії, вчинені нею після смерті спадкодавця, свідчать про прийняття спадщини, від спадкування за заповітом вона не відмовлялась.

Із змісту ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 року, 2 квітня 2014 року та 18 червня 2014 року, на які робиться посилання, вбачається, що у порівнянні із справою, рішення у якій просить переглянути заявник, предмети позовів були іншими, а саме: про визнання недійсним договору дарування, про розірвання договору оренди, про відшкодування майнової шкоди, вони обґрунтовувались іншими обставинами, правовідносини не регулюються нормами матеріального права, на які вказує заявник і такі судами не застосовувались.

Крім того, згідно вказаних судових рішень суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення і направляючи справи на новий розгляд, виходив із того, що суди вирішуючи спір не встановили фактичних обставин, не перевірили доводів і фактів, що їх підтверджують або спростовують.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що у наведених справах тотожними є встановлені судом фактичні обставини, які мають значення для вирішення спорів, які розглядались, а, відповідно, що правовідносини, які виникли між особами, які брали участь у розгляді вказаних справ, подібні і мало місце неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права в порівнянні із справою у якій постановлена ухвала, яку просить переглянути заявник, що потягло за собою ухвалення різних за змістом судових рішень.

Саме по собі посилання заявника на неправильне застосування норм матеріального права при відсутності рішень суду (судів) касаційної інстанції в яких має місце неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах не може бути підставою для допуску справи до провадження.

Із змісту заяви ОСОБА_3 вбачається, що він також посилається як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права і на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 серпня 2014 року.

Однак, оскільки заявником не додано її копії, то суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити чи мало місце неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у справі, в якій вона постановлена, в порівнянні із справою у якій постановлена ухвала, яку просить переглянути заявник.

Оскільки наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог статті 355 ЦПК України є підставами для перегляду, то у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд ухвали про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Л. Ізмайлова
Судді:О.В. Кадєтова В.М. Коротун Г.І. Мостова М.І. Наумчук