Справа № 362/1028/14-ц
Провадження № 2/362/68/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми грошового зобов'язання за борговою розпискою від 18 лютого 2012 року в сумі 11800 доларів США, що, з врахуванням зміни курсу долара саме на час збільшення позовних вимог 3 лютого 2015 року, складає 191632 грн., а також судові витрати по справі.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач та його представник вимог позову не визнали, заперечуючи проти виконання саме відповідачем спірної боргової розписки та посилаючись на існування з позивачами підприємницьких правовідносин, не пов'язаних із борговою розпискою.

Разом з тим, суд зазначає, що призначена по справі саме за клопотанням відповідача та його представника судова почеркознавча експертиза залишена без виконання через ненадання відповідачем достатньої кількості вільних зразків свого почерку та підпису.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обов'язків до виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд також враховує положення ст.ст.610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобов'язання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 лютого 2012 року відповідач за розпискою отримав від позивача 11800 доларів США.

Тобто, факт укладення сторонами договору позики підтверджується розпискою позичальника.

19 листопада 2013 року позивачами на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення грошових коштів, які станом на момент звернення позивачів, а саме 05.03.2014 року, до суду повернуті не були.

Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Проте, суд зазначає, що відповідач будь яких доказів на підтвердження його доводів щодо не укладення зазначеної боргової розписки суду не надав.

Відповідно до положень ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що з моменту пред'явлення вимоги, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення взятих у борг грошових коштів не виконав.

Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за укладеним із позивачем договором позики, взяті у борг кошти не повернув, на підтвердження своїх доводів повернення коштів за позикою доказів не надав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики всього, з урахуванням курсу долару станом на час заявлення позивачами про збільшення позовних вимог, а саме 03.02.2015 року, що згідно курсу НБУ складав 16,24 грн. за 1 долар США.

Позовні вимоги в частині відшкодування витрат по справі в сумі 1916,32 грн., підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за позикою в сумі 191632 грн. та судовий збір в розмірі 1916,32 грн., а всього 193548 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.