Справа № 462/73/11 Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Провадження № 22-ц/783/1162/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я.Бойко С.М.

серетар: Глинський О.А.

з участю позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника адвоката ОСОБА_5, представника відповідачів Львівської міської ради та виконавчого комітету Львівської міської ради Феник Л.М., представника відповідача Львівського професійно - художнього ліцею ОСОБА_8, відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської Ради від 06.08.2004 року №765 про зарахування ОСОБА_9 на квартирний облік.

Визнано незаконним та скасовано спільне рішення адміністрації Львівського професійного художнього ліцею та профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею від 30.09.2005 року (протокол №12) в частині включення під №16 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в контрольний список працівників Львівського професійного художнього ліцею для отримання житла.

Визнано незаконним та скасовано рішення спільного засідання адміністрації Львівського професійного художнього ліцею та профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею від 19.03.2007 року (протокол№2) про виділення черговику №3 ОСОБА_9 двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 29,4 кв.м. на сім»ю з чотирьох осіб зі зняттям з квартирного обліку.

Визнано переважне право за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на надання їм квартири АДРЕСА_1.

Зобов»язано виконавчий комітет Львівської міської Ради видати ордер на квартиру АДРЕСА_1 -ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Львівської міської Ради, виконавчого комітету Львівської міської Ради, Львівського професійного художнього ліцею, ОСОБА_9, ОСОБА_8 про виселення ОСОБА_9, ОСОБА_12, повнолітню ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 із квартири АДРЕСА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач по справі ОСОБА_9

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судом не доведено обставини, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи. Порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, ухвалено рішення з порушенням таємниці нарадчої кімнати.

В частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права зазначає, що з 2007 року позивачі неодноразово змінювали, уточнювали позовні вимоги чи частково або повністю відмовлялись від частини вимог, про що судом не постановлялось жодної ухвали чим порушено вимоги ст.. 208 ч.2 та ст.. 31 ЦПК України.

Розглядаючи позовну вимогу про визнання незаконним рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею від 19.03.2007 року (протокол №2), суд не звернув уваги про пропуск позивачем строку позовної давності, визначеного ст.. 257 ЦК України.

Щодо іншої позовної вимоги про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.08.2004 року №765 про зарахування на квартирний облік ОСОБА_9 вважає, що така подана неналежним позивачем, оскільки позивачами не представлено жодних доказів про порушення їх прав та законних інтересів вищезазначеним рішенням.

Окрім того, зазначена позовна заява вирішена судовим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.11.2006 року.

Суд не дав оцінки обставинам, що ОСОБА_9 як педагогічний працівник користується правом першочергового надання житла та відповідно до п.15 Правил береться на квартирний облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті. Суд не врахував, що позивач не користується пільгами щодо отримання житла та перебувала в загальному списку черговиків, тому необґрунтовано дійшов висновку про порушення її прав.

Суд не звернув уваги на тривалість роботи позивача ОСОБА_3 в училищі, а виходив із загального її трудового стажу роботи 32 роки.

Висновки суду про переважне право подружжя позивачів на отримання двохкімнатної квартири є порушенням ст..ст.48 та 50 ЖК України, оскільки ОСОБА_9 отримав житло на сім»ю, як педагогічний працівник, що перебував на пільговій черзі за №3.

В доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що мотивація суду неналежного укладення договору піднайму ОСОБА_9 спростовується наведеними ним фактами. Крім цього, суд помилково та без наявних повноважень у рішенні тлумачить підпунк 4 пункту 13 Правил «За змістом цієї норми Правил потребуючими є особи, які не мають самостійного права на користування будь-якими житловими приміщеннями». Відповідно до цього пункту достатньо виконати наступну умову яка є однозначною та не потребує додаткових умов - проживати за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог повністю.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції апелянт та його представник мотиви апеляційної скарги підтримали.

Аналогічне ставлення до апеляційної скарги висловила ОСОБА_8, як представник ліцею та від свого імені, як відповідач у справі.

Представник Львівської міської ради та її виконавчого комітету проти доводів апеляційної скарги заперечила в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо визначення за ОСОБА_3 переважного права на отримання спірного житла, вважає в цій частині рішення суду першої інстанції законним.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та їх представник проти доводів апеляційної скарги заперечили. Вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники в судове засідання не з»явились. Належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про завчасне отримання судової повістки. Про причини неявки не повідомили. Колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності учасників, які не з'явились, що відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської Ради від 04 червня 2004 року №539 (т.1 а.с.42) будинку АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку після виконання робіт з перепланування приміщень гуртожитку Львівського професійного художнього ліцею та прийняття їх в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01 липня 2005 року №696 (т.1 а.с.43) затверджено акт державної технічної комісії від 22 листопада 2005 року про готовність до введення в експлуатацію житлового будинку на АДРЕСА_1 після реконструкції приміщень гуртожитку, яку здійснив Львівський професійний художній ліцей. /Саме такі дати зазначено у цьому рішенні виконавчого комітету/.

Відповідно до ст.42 ЖК України житлові приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 у складі 2-є осіб перебуває на квартирному обліку у Львівській міській раді з 29 грудня 2004 року за №21856 на підставі рішення виконкому міської ради від 31 липня 2009 року №555. ( а.с. 180 т.2).

Відповідач ОСОБА_9 перебуває на квартирному обліку у Львівській міській раді з 06 серпня 2004 року за № 21622-а та у списку для першочергового надання житла з 06 серпня 2004 року №5932-б (педагогічний працівник) на підставі рішення виконкому міської ради від 18 січня 2008 року № 29, про що у справі наявна інформація Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (т.2 а.с.181). Вказане рішення органу місцевого самоврядування не оскаржувалось, а спірне житло надано ОСОБА_9 на сім»ю саме як особі. Котра користується пільгами при наданні житла, як педагогічний працівник, а не з врахуванням перебування ост ранньої в загальному списку черговиків під №15, в зв'язку з чим позивачами ОСОБА_3 заявлено вимоги про їх переважне право на отримання житла, як осіб, що значаться під №16 у списку і зараховані на квартирний облік в межах одного року, а тому користуються таким переважним правом з підстав визначених п.50 «Правил обліку громадян, потребуючих полі пушення житлових умов надання їх житлових приміщень в Україні. /далі Правила/.

Тому висновки суду першої інстанції про перевірку та встановлення обставин щодо постановки на квартирний облік сторін по справі та рішення судів з цього приводу та висновок суду, що рішення виконкому ЛМР від 31 липня 2009 року №555, яким визначено час зарахування позивачки ОСОБА_3 на квартирний облік саме у 2004 році є чинним та обов'язковим до виконання - не мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції задоволено одночасно дві вимоги, які свідчать про суперечливість висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачі мають переважне право на отримання квартири №35 на вул. Гніздовського,4 у м. Львові в термінах отримання житла за місцем праці в межах черговості календарного року при зарахуванні на квартирний облік як перебуваючі на квартирній черзі з 29.12.2004 року і пропрацювала 41 рік, нагороджена медаллю Ветеран праці у 1986 році, ( т.1 а.с.16), що дає переваги у відповідності до п.50 Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Україні» перед сім»єю відповідачів ОСОБА_9, який відноситься до педагогічного працівника, оскільки відповідач ОСОБА_9 працює у Львівському вищому професійному професійному художньому училищі з 2002 року ( т.1 а.с. 104-107).

Водночас оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 в частині визнання незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.08.2004 року№765 про зарахування ОСОБА_9 на квартирний облік.

Посилання суду першої інстанції на положення 50 Правил з одночасним вирішенням питання визнання незаконним постановки відповідача на квартирний облік по відношенню до якого, на думку суду першої інстанції позивачі мають переважне право - свідчить про непослідовну позицію суду.

Матеріалами справи підтверджено і це не заперечують позивачі, що ОСОБА_9 на квартирному обліку з 06.08.2004 року за №21765 та в пільговому списку з 06.08.2004 року за №6078, як медпрацівник.

Спільним рішенням адміністрації і профкому ліцею /протокол №2 від 19.03.2007 року/ ОСОБА_9 спірна квартира надана на сім»ю з 4-ох осіб, як особі, що перебуває у контрольному списку працівників ліцею, як пільговик за №3 /а.с.210 том1./.

Позивачі визнають відсутність у них пільг на отримання житла, відтак свої право вважають порушеними з мотивів наведених у позові, з чим не може погодитись судова колегія.

Звертаючись з вимогами про визнання незаконним спільного рішення адміністрації і профкому ліцею від 30 вересня 2005 року /протокол №12/ в частині включення ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в контрольні списки працівників ліцею для отримання житла - не надали доказів порушення їх прав цим рішенням. Контроль за поданням достовірних даних при вирішенні питання зарахування осіб на квартирний облік здійснюють установи, в яких такий облік ведеться, а також при затвердженні контрольних списків органами місцевого самоврядування.

Оскаржуване позивачами рішення спільного засідання адміністрації і профкому ліцею /протокол №2 від 19.03.2007 року/ ОСОБА_9, за яким спірна квартира надана на сім»ю з 4-ох осіб, як особі що перебуває у контрольному списку працівників ліцею, як пільговий за №3, не порушує прав позивачів, як осіб, котрі не користуються пільгами на отримання житла. /а.с.210 том 1/.

Згідно з п.п.13, 44 Правил ОСОБА_9 включено в список для першочергового надання житла на підставі наданих ним документів. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2006 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області 12 березня 2007 року та Верховного Суду України від 27 червня 2007 року у справі за позовом Львівського професійного художнього ліцею до ОСОБА_3 та інших, в якому встановлені обставини відсутності доказів неправомірності перебування ОСОБА_9 на черзі на покращення житлових умов, а інших доказів в підтвердження аналогічних вимог при зверненні до суду з цим позовом позивачі суду не надали.

Інші мотиви рішення суду першої інстанції, за яких суд дійшов висновку про визнання незаконними інших рішень, не спростовують висновків судової колегії.

Позивачі не надали доказів порушеного права на отримання житла, котре на пільгових умовах виділено відповідачам, за відсутності будь-яких пільг на отримання житла у позивачів.

Питання вкладення коштів у ремонтні роботи на підставі визнаного у судовому порядку недійсним договору найму, тоді ще нежитлового приміщення від 28.12.2002 року, не може вплинути на висновки судової колегії. Позивачі не позбавлені права звернення з відповідними вимогами до винної в укладенні незаконної угоди особи, внаслідок визнання її недійсною, оскільки на підставі такої угоди вимушені були понести певні майнові витрати.

Тому посилання позивачів на інші матеріали справи та мотиви позову про те, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.04.2007 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та винесення виконкомом Львівської міської ради рішення 22.06.2006 року за №378 про надання ОСОБА_9 спірної квартири АДРЕСА_3 та видачу ордеру №003299 без врахування затрат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ремонт цього приміщення не мають правового значення (а.с.4-5 справа №2-542/06).

Скасування рішенням виконавчого комітету №29 п.1.6 від 18.01.2008 року рішення виконавчого комітету №378 від 22.06.2007 року «Ппро оформлення ордеру №003299 від 20.12.2007 року і в п.2 рішення зазначено: «Департаменту житлового господарства та інфраструктури звернутися до суду з позовом про визнання недійсним ордеру від 20.12.2007 року № 003299, виданого ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_12» та визнання Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29.01.2009 року недійним ордеру №003299 на квартиру АДРЕСА_4, який був виданий сім»ї відповідачів ОСОБА_9 не спростовують необґрунтованість висновків суду першої інстанції з врахуванням мотивів визнання такого ордеру недійсним.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги в частині скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Позивачі не довели порушених своїх прав оскаржуваними рішеннями та не довели наявності у них переважного права на отримання спірного житла.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2013 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Львівської міської Ради, виконавчого комітету Львівської міської Ради, Львівського професійного художнього ліцею, профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею, ОСОБА_9, ОСОБА_8, третя особа Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської Ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської Ради від 06.08.2004 року №765 про зарахування ОСОБА_9 на квартирний облік; визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації Львівського професійного художнього ліцею та профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею від 30.09.2005 року (протокол №12) в частині включення під №16 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в контрольний список працівників Львівського професійного художнього ліцею для отримання житла; визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання адміністрації Львівського професійного художнього ліцею та профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею від 19.03.2007 року (протокол№2) про виділення черговику №3 ОСОБА_9 двокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 29,4 кв.м. на сім»ю з чотирьох осіб зі зняттям з квартирного обліку; визнання переважного права за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на надання їм квартири АДРЕСА_1; зобов»язання виконавчий комітет Львівської міської Ради видати ордер на квартиру АДРЕСА_1 -ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді