Справа №490/6530/14-ц 27.08.2015 27.08.2015 27.08.2015
Провадження № 22ц-/784/2067/15 Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

27 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»

на рішення

Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2015 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_2., яка змінила прізвище на ОСОБА_2, про стягнення 12059 грн. 75 коп. заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2008 року.

Обгрунутовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що вказаного числа між закритим акціонерним товариством «Акцент - Банк», правонаступником якого є ПАТ«АКЦЕНТ-БАНК», та відповідачкою укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала 1686 грн. на рік, зі сплатою 12 % річних. Вона повинна була сплачувати щомісячно по 191 грн. 24 коп. кредиту та відсотків за його користування, та по 41 грн. 31 коп. винагороди за надання фінансового інструменту.

Відповідачка в повному обсязі зобов'язань не виконала у зв'язку з чим на 04 лютого 2014 року має нараховану банком 12059 грн. 75 коп. заборгованість, з яких: 71 грн. 28 коп. проценти за користування кредитом, 10483 грн. 60 коп. пеня, 454 грн. 41 коп. комісія, 500 грн. штраф у вигляді фіксованої частини та 550 грн. 46 коп. його процентної складової.

Вказану заборгованість Банк просив стягнути в судовому порядку.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2014 року позов було задоволено частково, але за заявою відповідача, в якій він просив, крім іншого, про застосування позовної давності, ухвалою того ж суду від 25 травня 2015 року рішення скасовано.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» просить скасувати рішення та ухвалити нове, про задоволення позову. На думку апелянта, судом не взяті до уваги положення договору про збільшену позовну давність, які містилися в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) як складової частини кредитного договору.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2008 року між сторонами був укладений договір № ABFQRX06840065, за яким позивач надав відповідачу 1686 грн. 00 коп. кредиту на строк до 10 січня 2009 року , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% річних та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 41 грн. 31 коп. (далі - винагорода).

Також, в заяві зазначено, що договір укладено шляхом підписання заяви позичальника, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами (далі - Умови) складає кредитно-заставний договір.

Як виходить з розрахунку Банку, він просить стягнути накопичувальну заборгованість нараховану помісячно з 01 лютого 2008 року по 12 січня 2009 року для відсотків, та з 04 березня 2008 року по 01 січня 2009 року для винагороди (комісії).

В подальшому, після 12 січня та 01 січня 2009 року, відсотки та винагорода не нараховувалися. З квітня 2008 року Банк нараховував лише пеню.

31 травня 2010 року відповідач сплатив 1569 грн. 61 коп. Банк зарахував 1542 грн. 10 коп. в якості погашення тіла кредиту та 27 грн. 51 коп. у погашення відсотків. З цього часу за відповідачем рахується заборгованість по відсоткам в розмірі 71 грн. 28 коп. та 454 грн. 41 коп. заборгованості по винагороді, а також накопичувальна сума пені за весь вказаний період по день розрахунку.

Пунктом 5.5 Умов, які надані до суду, передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки, пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

Встановивши, що ці Умови не містять підпису відповідача, а позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались, суд дійшов правильного висновку, що Умови в частині визначення строку позовної давності не є складовою частиною кредитного договору. У зв'язку з чим, суд обґрунтовано застосував загальну позовну давність при вирішенні спору та відмовив в задоволенні позову з цих підстав.

Висновки суду відповідають вимогам ст.ст. 526, 530, 610, 612, 256,257, 253, 259, 261,207 ЦК України.

Доводи в апеляційній скарзі щодо необхідності застосування збільшеної позовної давності та неправильності висновків суду про її пропуск позивачем суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права.

Як було згадано вище, за розрахунками наданими суду, заборгованість по процентам та винагороді у відповідача перед Банком виникли станом на 10 січня 2009 року. З позовом до суду Банк звернувся лише в травні 2014 року, тобто більше ніж через п'ять років після останнього нарахування вказаних платежів та більше шести років після нарахування першого щомісячного платежу.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Отже позовну давність для стягнення щомісячних платежів слід розраховувати в межах трирічного строку для кожного платежу.

Щодо додаткових вимог, то строк пред'явлення вимог відносно них також сплинув ( ст. 266 ЦК України).

Посилання в апеляційній скарзі на заяву про видачу кредиту як на доказ того, що Умови є складовою частиною кредитного договору суперечать викладеному. В заяві позичальника немає вказівок на домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності. Тоді як окремо зазначені інші істотні умови договору, а саме відповідальність сторін, порядок надання кредитних коштів, зміна відсоткової ставки, термін повернення кредиту, інші види кредитування тощо. При цьому зміст Умов та заява позичальника містять розбіжності.

Згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові у справі № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року.

Наведені докази свідчать про те, що між сторонами не укладалося письмового договору про збільшену позовну давність.

Враховуючи вказані обставини, в тому числі заяву позичальника згаданого змісту та не підписані обома сторонами Умови, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сторони не домовлялися про збільшену позовну давність при підписані кредитного договору, а надані позивачем Умови є не складовою частиною вказаного договору.

Суд першої інстанції в рішенні дав належну правову оцінку положенням закону щодо застосування строку позовної давності та взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України викладену у справі № 6-16цс15. Висновки суду не суперечать правовій позиції Верховного Суду України у справах №6-757цс15 та №6-698цс15. За викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» - відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: