Справа № 1423/7219/2012
н/п 2/490/3727/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

10 вересня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Кошевій О.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділення в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд - ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 1423/7219/2012

н/п 2/4903727/2014

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Кошевій О.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділення в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив розподілити житловий будинок АДРЕСА_1 в натурі між власниками та виділити йому 1/6 його частини в натурі; визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 між ним та відповідачами відповідно до часток у власності.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що без реального виділу його частки у власності та визначення порядку користування земельною ділянкою він не може ні користуватися, ні розпоряджатися належною йому власністю на власний розсуд, оскільки відповідачі чинять позивачеві перешкоди в реалізації його прав.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2013 року позов було задоволено у повному обсязі: виділено в натурі у власність ОСОБА_1 16/100 часток спірного житлового будинку зі всіма господарськими будівлями та спорудами та визначено порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за цим житловим будинком, за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2991-2993 від 25.04.2013 року (т. 1, а. с. 124-130).

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Центрального районного суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення: визначено порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за житловим будинком, відповідно до п'ятого варіанту висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 7 від 14.01.2014 року (т. 1, а. с. 273-276).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково: вищевказані рішення Центрального районного суду м. Миколаєва та апеляційного суду Миколаївської області скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2, а. с. 42-45).

У листопаді 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просили припинити право спільної власності ОСОБА_1 на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1; присудити на користь останнього грошову компенсацію за належну йому 1/6 частки вищевказаного житлового будинку у розмірі 29 677 грн. 17 коп.; визнати право власності позивачів за зустрічним позовом право власності на 1/6 частку вказаного вище житлового будинку.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2015 року зустрічний позов залишено без розгляду у зв'язку із заявою ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2015 року було замінено в порядку правонаступництва відповідачку ОСОБА_3 у зв'язку з її смертю на ОСОБА_2

Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі; зазначив, що відповідачі вже протягом тривалого часу перешкоджають йому реалізувати його право власності частиною житлового будинку та право користування земельною ділянкою.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки експертизою встановлено, що виділ частки у натурі не є можливим. При цьому зазначила, що грошові кошти для того, щоб викупити частку позивача в порядку припинення його права власності, у відповідачів відсутні.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачеві на праві приватної власності належать 1/6 частка житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 8). При цьому, позивачеві також на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 173). Відповідачам на праві спільної сумісної власності належать 5/6 часток вищевказаного житлового будинку (т. 1, а. с. 15).

Між сторонами неодноразово виникали спори стосовно реалізації позивачем його права власності, а також щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями рішень суду (т. 1, а. с. 17, 18-19, 20, 26, 27-28). Із матеріалів справи також вбачається, що відповідачі зверталися до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у майні, але в зв'язку з браком коштів та не внесенням на депозит суду попередньо вартості цієї частки, у позові було відмовлено.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є спільній частковій власності.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року.

Так, згідно з п. п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Згідно з п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 130 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2012 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу (т. 1, а. с. 38).

Експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2991-2993 від 25.04.2013 року було визначено три варіанти виділу в натурі 1/6 частини домоволодіння, що належить позивачу, а також три варіанти порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 42-66).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2013 року у справі було призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу (відносно порядку користування земельною ділянкою), оскільки при наданні експертного висновку № 2991-2993 експерт виходив з фактичного розміру земельної ділянки, зазначеної у технічному паспорті, а не з виділеної власникові уповноваженими особами (т. 1, а. с. 188).

Експертом у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 7 від 14.01.2014 року було визначено додаткові варіанти № 4, 5, 6 порядку користування вищевказаною земельною ділянкою (т. 1, а. с. 191-198).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2014 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу (відносно виділу в натурі 1/6 частки житлового будинку).

Експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-024 від 20.03.2015 року було встановлено, що ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 порівняльним підходом складає 601 419 грн. Крім того, зазначено, що здійснити виділ в натурі ідеальної частки позивача не є можливим, оскільки ідеально належна частка не відповідає СНіП 2.08.01-89 «Жилые здания», затверджених Постановою Держбуду СРСР № 78 від 16.05.1989 року (далі - СНіП 1989 року) .

При цьому визначено, що з урахуванням частки позивача у вказаному житловому будинку, ідеальна площа, яка належить позивачеві, становить 10,55 кв.м.

У судовому засіданні судом було заслухано думки сторін, а також спеціаліста ОСОБА_8, щодо прийнятного з їх точки зору та з точки зору будівельно-технічних та санітарних норм варіанту виділу позивачеві 1/6 частини житлового будинку.

Варіант 1 (висновок експерта № 2991-2993). Спеціаліст ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначила, що за вказаним варіантом експертом ОСОБА_9 позивачеві виділено лише жилу площу 7,8 кв. м., а також сараї; при цьому нежитлова площа не виділяється, що є порушенням СНіП 2.08.01-89 «Жилые здания» 1989 року. Так, оскільки спірний житловий будинок було побудовано до 2005 року, до нього застосовуються саме вимоги СНіП 1989 року, згідно з якими виділ в натурі можливий за умови ізолювання частин, що виділяються, і наявності необхідного мінімального складу приміщень:

-житлова кімната площею не менше 8 кв. м.;

-кухня з очагом для приготування їжі площею не менше 5 кв. м.

При цьому, за вказаним варіантом експертом не визначено, які роботи потрібно здійснити для влаштування необхідних інженерних комунікацій у виділеному приміщенні, яка вартість таких робіт, і чи можливе проведення таких робіт взагалі. Вказану позицію висловив також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 31 липня 2014 року (т. 2, а. с. 44).

За такого, суд приходить до висновку, що виділ позивачеві у натурі 1/6 частки житлового будинку за варіантом 1 (висновок експерта 2991-2993) не є можливим.

Варіант 2 (висновок експерта № 2991-2993). За вказаним варіантом позивачеві виділено одну житлову кімнату площею 7,8 кв. м. та кухню площею 6,8 кв. м., а також частину господарських будівель.

Відповідачі із таким варіантом поділу не погодилися, оскільки за такого будуть порушені їх права. Так, на 4,05 кв. м. збільшується частка позивача за рахунок зменшення ідеальної частки відповідачів; крім того, експертом зазначено, що за такого варіанту відповідачі мають сплатити позивачеві 1 781 грн. компенсації.

На думку суду, виділ позивачеві у натурі 1/6 частки житлового будинку за варіантом 2 (висновок експерта 2991-2993) не є можливим. Вказану позицію висловив також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 31 липня 2014 року (т. 2, а. с. 45).

Варіант 3 (висновок експерта № 2991-2993). За вказаним варіантом позивачеві виділено лише житлову кімнату площею 7,8 кв. м., а також частину господарських будівель, зокрема, погріб, літню кухню та тамбур до літньої кухні.

В той же час, як і за першим варіантом, третій варіант був запропонований експертом в порушення СНіП 1989 року. При цьому, за вказаним варіантом експертом також не визначено, які роботи потрібно здійснити для влаштування необхідних інженерних комунікацій у виділеному приміщенні, яка вартість таких робіт, і чи можливе проведення таких робіт взагалі.

За такого, суд приходить до висновку, що виділ позивачеві у натурі 1/6 частки житлового будинку за варіантом 3 (висновок експерта № 2991-2993) не є можливим.

За такого, виходячи із вищевикладеного, а також враховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи № 125-024 від 20.03.2015 року, суд приходить до висновку, що виділити позивачеві в натурі 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 не вбачається можливим, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині ОСОБА_1 необхідно відмовити. При цьому, суд також погоджується із позицією ВССУ в ухвалі від 30.07.2014 року, згідно з якою господарсько-побутові будівлі та споруди є приналежними до житлового будинку та не можуть бути враховані при визначенні площі, яка відповідає кожній з часток сторін у житловому будинку. Однак експерт у висновку № 2991-2993 вказану позицію не врахував та при визначенні площі помилково виходив із сукупного розміру житлового будинку та всіх прибудинкових будівель і споруд.

У судовому засіданні судом було заслухано думки сторін, а також спеціаліста ОСОБА_8, щодо прийнятного з їх точки зору та з точки зору будівельно-технічних та санітарних норм варіанту визначення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1.

Варіант 1 (висновок експерта № 2991-2993). Вказаному варіанту відповідає також варіант 4 (висновок № 7). Позивач не заперечував проти вказаних варіантів; відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів - заперечували, оскільки за таких варіантів свердловина відповідачів знаходиться на межі земельних ділянок. З позицією представника відповідачів також погодилася спеціаліст ОСОБА_8, зазначивши, що оскільки сторонами не було проведено геодезичне дослідження земельної ділянки, при визначенні такого порядку користування можливе порушення прав відповідачів.

Варіант 2 (висновок експерта № 2991-2993). Вказаному варіанту відповідає також варіант 5 (висновок № 7). Позивач також не заперечував проти вказаних варіантів; відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів - заперечували. Спеціаліст ОСОБА_8 погодилася із позицією відповідачів, оскільки за такого варіанту порушуються будівельні норми, адже відсутня можливість в'їзду на земельну ділянку, виділену у користування позивача. Крім того, ВССУ в ухвалі від 30 липня 2014 року зазначає, що за таких варіантів відповідачі будуть позбавлені доступу до водопостачання, що є порушенням санітарних та протипожежних норм та правил.

Варіант 3(висновок експерта № 2991-2993). Вказаному варіанту відповідає також варіант 6 (висновок № 7).Позивач також не заперечував проти вказаних варіантів; відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів - заперечували. Спеціаліст ОСОБА_8 зазначила, що за таких варіантів реальний розподіл не є можливим, оскільки фактично ділянка під користування позивачем буде розділена. Вказане можливо виправити лише якщо збільшити частину городу, надану позивачеві у користування.

За такого, суд приходить до висновку, що визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 за жодним із наявних у матеріалах справи варіантів також не вбачається можливим.

Крім того, суд приходить до висновку, що оскільки виділити позивачеві в натурі 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 неможливо, то неможливо також враховувати жоден із наявних варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки кожен з них включає в себе частини земельної ділянки під спірним будинком. Вказаний висновок випливає із положень ч. ч. 2, 4 ст. 120 ЗК України.

Суд також враховує, що Центральним районним судом м. Миколаєва розглядалася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про реальний розподіл житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. При цьому, рішенням суду у вказаній справі від 03 вересня 2005 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову, оскільки відсутня можливість реального розподілу житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за яких не будуть порушені законні права та інтереси відповідачів, а також не будуть порушені встановлені стандарти та правила.

У справі, яка наразі розглядається, жодним з експертів також не було надано таких варіантів, при цьому жодна із сторін не виявила бажання провести додаткову судову будівельно-технічну експертизу. За такого, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН