Номер провадження: 22-ц/785/6427/15
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,Короткова В.Д..

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсними договору дарування, свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про становлення факту прийняття спадщини за заповітом, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року, -

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом про визнання недійсними договору дарування, свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що позивачі є дітьми батьків ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ,які проживали у збудованому батьками за час шлюбу будинку ,розташованому за адресою : АДРЕСА_1

Свідоцтво про право власності на будинок було видане на ім'я ОСОБА_7 10.05.1995 р. вже після його смерті.

Незважаючи на те, що не сплив шестимісячний термін після смерті батька позивачів та відкриття спадщини 10 серпня 1995 року їхня мати ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності від свого чоловіка ОСОБА_7 від 27.12.1994 року , подарувала сестрі позивачів ОСОБА_9, житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1

Після смнерті батька , позивачі фактично вступили у володіння та управління спадковим майном померлого батька відповідно до сімейної угоди та вважають ,що відповідно до ст. ст. 548,549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) прийняли спадщину.

За життя померлий ОСОБА_7 19.12.1994 року склав заповіт ,відповідно до якого заповідав все майно ,яке буде належати йому на час його смерті доньці ОСОБА_9, яка на день його смерті постійно проживала з батьками позивачів.

Позивачі вважають, що заповіт є недійсним , оскільки заповіт не відповідає вимогам п.8 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 14.06.1994 р. № 18/5 оскільки нотаріальна дія була вчиненна поза межами приміщення нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла, після смерті якої відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок.

27 червня 2006 року її сину ОСОБА_5, видано свідоцтво про право на спадщину, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1

Позивачі вважали, що договір дарування від 10 серпня 1995 року підлягає визнанню недійсним, оскільки був вчинений на підставі довіреності після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина. Позивачи зазначали, що вони є спадкоємцями ОСОБА_8, прийняли спадщину шляхом подання 17 квітня 2007 року нотаріусу відповідної заяви. ОСОБА_5 також є спадкоємцем ОСОБА_8 за правом представлення після смерті їхньої сестри та його матері ОСОБА_9

Про наявність договору дарування від 10.08.1995 року та свідоцтва про право на спадщину від 27 червня 2006 року на ім'я ОСОБА_5 їм стало відомо у 2010 році.

Позивачі посилалися на те,що оскільки вони прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_7 ,а договір дарування від 10 серпня 1995 року є недійсним , тому свідоцтво про право на спадщину від 27 червня 2006 року на ім'я ОСОБА_5 підлягає скасуванню.

Позивачі Остаточно просили суд,

-визнати недійсним договір дарування, посвідчений нотаріально 10.08.1995 р., за умовами якого ОСОБА_8, що діяла на підставі довіреності від імені свого чоловіка ОСОБА_7, подарувала ОСОБА_9 житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстр. № 2541), що складається з зазначеного вище житлового будинку, виданого ОСОБА_5 27.06.2006 року після смерті його матері ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.;

- припинити право власності ОСОБА_5 на спірний житловий будинок;

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_7, посвідчений секретарем Молодіжненської с/р 19.12.1994 р. (реєстр. № 30), встановити факт прийняття ними трьома спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1;

-встановити факт прийняття ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_7 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за позивачами та відповідачем ОСОБА_5 в рівних частках право спільної часткової власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_1 (т.2 а.с.71-74).

У лютому 2015 року відповідач ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом про встановлення факту прийняття спадщини його померлою матір'ю ОСОБА_9 за заповітом після смерті ОСОБА_7 і в обгрунтування позовних вимог посилався на те,що його померла мати постійно проживала без реєстрації в будинку зі своїми батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_7 , його мати ОСОБА_9 відповідно до ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.) прийняла спадщину за заповітом ,оскільки не відмовлялася від спадщини за заповітом, постійно проживала разом зі спадкодавцем в спірному будинку.

ОСОБА_5 просив встановити факт прийняття ОСОБА_9 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.40-44). .

В судовому засіданні позивачі підтримали позов , просили задовольнити. Зустрічний позов не визнали, посилаючись на сплив строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 первісний позов не визнав ,посилаючись на пропуск позивачами строку позовної давності та на недоведенність прийняття позивачами спадщини після смерті батька позивачів ОСОБА_7 Зустрічний позов підтримав ,просив у задоволенні первісного позову відмовити,задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсними договору дарування, свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Визнано недійсним нотаріально-посвідчений договір дарування від 10.08.1995 р. (реєстр. № 3021), відповідно до якого ОСОБА_8, діюча від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності посвідченої Молодіжненською с/р 27.12.1994 р. подарувала своїй доньці ОСОБА_9 належний ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Іллічівської МДНК Бурлаченко І.К. від 27.06.2006 р. (реєстр. № 2541) після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. на ім`я спадкоємця ОСОБА_5 на 3/8 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Припинено право власності ОСОБА_5 на 3/8 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 право спільної часткової власності в рівних частках по 1/8 частині за кожним на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6, діючий в інтересах відповідача ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_2,ОСОБА_4,ОСОБА_3 та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи частково первісний позов та задовольняючи позовні вимоги позивачів про визнання договору дарування від 10.08.1995 року не дійсним виходив з того,що договір дарування від 10.08.1995 року є недійсним ,оскільки ОСОБА_8 не мала законного права розпоряджатися належною померлому ОСОБА_7, який на той час вже помер, його частиною будинку, так як не вправі була розпоряджатися спадковим майном, поки не сплине 6-ть місяців з дня відкриття спадщини або поки нею не буде одержано свідоцтво про право на спадщину та на час укладення договору дарування не мала повноважень ,оскілььки строк дії довіреності за якою ОСОБА_8 діяла в момент вчинення правочину сплив.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів за первісним позовом про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7, суд першої інстанції ,посилаючись на вимоги ст. 549 ЦК УРСР виходив з того,що позивачі фактично вступили у володіння та управління спадковим майном померлого шляхом поділу рухомого майна відповідно до сімейної угоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів за первісним позовом щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.06.2006 року на 3/8 спірного домоволодіння та припинення право власності ОСОБА_5 на 3/8 частини домоволодіння , суд першої інстанції виходив з того,що позивачі за первісним позовом , у 1995 році після смерті батька ОСОБА_7 та у 2006 році після смерті матері ОСОБА_8 прийняли спадщину та мають право кожний на 1/8 частину спірного домоволодіння.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачів за первісним позовом про визнання заповіту від 19.12.1994 р. не дійсним , суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 за зустрічним позовом ,суд першої інстанції виходив з того,що факт прийняття спадщини померлою ОСОБА_9 після смерті батька ОСОБА_7,якому належала 1/2 частина спірного домоволодіння , сторонами не оспорюється, а позовні вимоги про прийняття спадщини померлою ОСОБА_9 будинку в цілому є необгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступного.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,ОСОБА_4,ОСОБА_3 про визнання заповіту від 19.12.1994 року недійсним не оскаржено, тому колегією суддів законність ухваленого судом першої інстанції судового рішення в цій частині не перевіряється.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували в шлюбі з 1950 р. до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 22.02.1950 р. ( т.1 а.с.66).

За час шлюбу в 70-ті роки минулого століття подружжя побудували житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на будинок від 10.05.1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Овідіопольської районної ради № 170 від 10.04.1995 року на ім`я спадкодавця ОСОБА_7 при його житі, однак саме свідоцтво про право власності на будинок було отримано його дружиною після смерті останнього у травні 1995 р. ( т.1 а.с. 22, 65 ).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що збудований ОСОБА_7, ОСОБА_8 в період шлюбу будинок є спільною сумісною власністю подружжя,незважаючи на те, що будинок був зареєстрований лише за ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що спірний будинок належав в цілому ОСОБА_7 не заслуговують на увагу , оскільки спріний будинок був збудований подружжям під час перебування у шлюбі та є спільним майном подружжя, частки яких є рівними ,незважаючи на те,що спірний будинок був зареєстрований за одним із подружжя.

19.12.1994 року ОСОБА_7 склав заповіт , відповідно до якого все майно що буде належати ОСОБА_7 на день його смерті заповідав доньці ОСОБА_9 (т.1 а.с.49).

Суд першої інстанції вірно встановив ,що виходячи з того,що спірний будинок належав подружжям ОСОБА_7,ОСОБА_8,тому виходячи з рівності часток , померлий ОСОБА_7 заповів ОСОБА_9 саме 1/2 частину спірного будинку.

05.05.1986 року ОСОБА_8 склала заповіт , відповідно до якого усе майно ,що буде належати їй на час смерті заповідала ОСОБА_9 (т.1 а.с.103).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер,що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.23).

На час смерті ОСОБА_7 в будинку постійно проживали , його дружина ОСОБА_8, ОСОБА_9 з сім'єю (чоловік,син ), які відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину про що сторони не заперечують.

Судом першої інстанції вірно встановлено ,що не зважаючи на наявність заповіту ОСОБА_7, його діти - позивачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично вступили у володіння та управління спадковим майном батька шляхом поділу рухомого майна відповідно до сімейної угоди, а саме : ОСОБА_2, який продовжив користуватися належним ОСОБА_7 мотоциклом марки МТ-1026 д/н 79-11ОДП, яким користувався до його смерті на підставі виданої батьком ОСОБА_7 довіреності, ОСОБА_3., яка взяла собі чайний сервіз, столовий прибор, ордена та медалі, якими ОСОБА_7 був нагороджений, наручний годинник та велосипед, ОСОБА_4., яка взяла собі набором чайних ложок, килимом та настінний годинник ( т.1 а.с. 256 ), що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР свідчить про прийняття позивачами за первісним позовом спадщини після смерті батька ОСОБА_7 .

Відповідачем ОСОБА_5 ,всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані ,а матеріали справи не містять докази у спростування прийняття позивачами за первісним позовом спадщини.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що позивачі за первісним позовом не довели факт прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

10.08.1995 року ОСОБА_8, діюча на підставі довіреності від 27.11.1994 року ,посвідченої секретарем Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району ,Одеської області і діюча від імені та в інтересах ОСОБА_7 уклала договір дарування ,за яким подарувала доньці ОСОБА_9,житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивачів за первісним позовом та визнавши договір дарування від 10.08.1995 року не дійсним ,вірно виходив з того, що договір дарування не відповідав вимогам ст. 48 ЦК УРСР , оскільки строк дії довіреності від 27.11.1994 року припився , відповідно до ст. 69 ЦК УРСР з моменту смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_8, всупереч до вимог ч.1 ст.552 ЦК УРСР розпорядилася спадковим майном до спливу шестимісчного строку з дня відкриття спадщини ,а договір дарування був укладений не уповноваженою особою .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 20.09.2005 року (т.1 а.с.25).

27.06.2006 року державним нотаріусом Іллічіського міського нотаріального округу видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстр. № 2541), згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_9, яке складається зі спірного житлового будинку - є її син ОСОБА_5, в тому числі з урахуванням одної третьої частки майна, від якої відмовився ОСОБА_12 та одної третьої частки майна, від якої відмовилась ОСОБА_13 (т.1 а.с. 10 ).

18.07.2006 р., ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (реєстр. № 2541) зареєстрував своє право власності на спадковий спірний будинок, отримавши витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11254333 від 18.07.2006 р. ( т.1 а.с. 109 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8,що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.24).

Після смерті ОСОБА_8 позивачі та відповідач ОСОБА_5шляхом звернення до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини прийняли спадщину (т.1 а.с.74,76).

Суд першої інстанції вірно виходив з того,що оскільки позивачі за первісним позовом прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_7, тому вони набули право оскарження договору дарування від 10.08.1995 року , оскільки їх права ,як спадкоємців померлих ОСОБА_7, ОСОБА_8 були порушені та підлягають поновленню.

Суд першої інстанції вірно встановив ,що після смерті ОСОБА_7 , відкрилася спадщина саме на 1/2 частиину спірного домоволодіння ,яке належала померлому ,незважаючи на те,що спірний будинок був у подальшому зареєстрований в цілому за ОСОБА_7,оскільки спірний будинок був сумісною власністю подружжя.

Суд першої інстанції з врахуванням того, що договір дарування від 10.08.1995 року визнаний не дійсним, позивачі за первісним позовом прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7,ОСОБА_8 , з врахуванням наявності заповіту на ОСОБА_9 вірно визначив частки по 1/8 частини спірного будинку за кожним з позивачів за первісним позовом та 5/8 частини за ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції вірно виходив з того,що ОСОБА_9 після смерті батька ОСОБА_7 успадкувала саме 1/2 частину спірного будинку ,яка належала ОСОБА_7

Доводи апеляціної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що на час смерті ОСОБА_7померлому належав будинок в цілому ,що свідчить про прийняття спадщини за заповітом померлою ОСОБА_9 в цілому не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо неврахування судом першої інстанції того, що позивачами пропущений строк позовної давності без поважних причин не заслуговують на увагу , оскільки з пояснень позивачів за первісним позовом вбачається, що про наявність оспорюваного договору дарування від 10.08.1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.06.2006 року та свідоцтва про право власності на спірний будинок від 18.07.2006 року позивачам стало відомо в судовому засіданні у 2010 році при розгляді спору ,що виник між сторонами.

З позовом до суду позивачі звернулися 29.05.2012 року в межах строку позовної давності. Матеріали справи не містять ,а відповідачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази у спростування вищенаведеного.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги позивачів за первісним позовом вірно посилався на вимоги ст.ст. 48,69, 552 ЦК УРСР та ст.ст. 1217,1226,1266,1269,1270 ЦК України.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко