Справа № 751/5876/15-ц Провадження № 22-ц/795/1637/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Деркач О. Г. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Хромець Н.С., Горобець Т.В.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, представника відповідача Глібка В.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства «Чернігівторф» про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ДП «Чернігівторф» про поновлення на роботі, зобов'язання керівника ДП «Чернігівторф» виплатити зарплату за період проходження навчання у ДП «Чернігівський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» та здійснення профспілкової діяльності в березні-квітні 2015 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не взяті пояснення про перебування ОСОБА_5 на навчанні в ДП «Чернігівській ЕТЦ» на підставі протоколу зборів членів ППО НПГУ ДП «Чернігівторф» від 27 лютого 2015 року, які направили позивача, прийнявши таке рішення в межах своїх повноважень та вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Також апелянт стверджує, що посвідчення про відрядження хоча й підписувались особисто ОСОБА_5, проте окрім нього, як голови профспілки такі посвідчення ніхто не міг підписувати, тому твердження суду, що дані відрядження не можуть прийняті до уваги як переконливі докази є хибними. Апелянт вважає, що був відсутнім на робочому місці з поважних причин, про що свідчать його пояснення та надані суду документи про той факт, що за дні його відсутності керівництво нараховувало йому заробітну плату, знаючи про причини його відсутності в цей час на робочому місці, також апелянт вважає, що отримання знань з охорони праці є необхідним для члена комісії з охорони праці і думка суду про відсутність підстав для навчання ОСОБА_5 з охорони праці в ДП «Чернігівський ЕТЦ» є помилковою.

Крім того, апелянт зазначає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 і п.п.2, 3 ст.41 КЗпП України, може бути проведено лише за попереднього згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно п.15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що відмова Незалежної профспілки гірників України від 01 липня 2015 року у звільненні ОСОБА_5 вважається необґрунтованою, за умови, що відповідач не долучив до подання про звільнення належним чином завірені документи, які підтверджують факт порушення працівником трудової дисципліни та не отримавши такої згоди виборного органу профспілки, вже звільнив ОСОБА_5 з займаної посади, оскільки НПГУ не позбавлена можливості самостійно витребовувати необхідні їм документи і не виключена можливість отримання такої згоди виборного органу профспілки після звільнення працівника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що відмова Незалежної профспілки гірників України від 01 липня 2015 року у звільненні ОСОБА_5, де зазначено, що ДП «Чернігівторф» не долучило до подання належним чином завірених документів, які підтверджують факт порушення працівником трудової дисципліни та звільнило ОСОБА_5 з займаної посади, не отримавши згоди виборного органу профспілкової організації, є необґрунтованою. Суд вважав, що НПГУ не позбавлена можливості самостійно витребувати необхідні їм документи.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону, оскільки вказана відмова не містить обґрунтованих доводів з посиланнями на відповідні правові норми та, крім того не містить даних щодо її правомочності.

За правилами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Пунктом 4 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що позивач працював з 05 червня 2006 року по 30 квітня 2015 року у ДП «Чернігівторф», в т.ч. на посаді інженера-технолога з 05 червня 2006 року по 21 жовтня 2014 року, на посаді провідного інженера-технолога з 22 жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.3).

ОСОБА_5 є головою первинної профспілкової організації ДП «Чернігівторф», не звільненим від своїх виробничих обов'язків. та головою Чернігівського обласного об'єднання Конфедерації вільних профспілок України, що не заперечується сторонами.

Наказом від 30 квітня 2015 року № 7 ОСОБА_5 звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причин (а.с.7).

Відповідно до акту від 29 квітня 2015, складеного та підписаного працівниками ДП «Чернігівторф» ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, провідний інженер-технолог ОСОБА_5 був відсутній на робочому місці з 08.00 год. до 16.45 год. 01-03, 06-10, 21-23, 28-29 квітня 2015 року (а.с.34).

Відповідно до акту від 30 березня 2015 року, складеного та підписаного ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, провідний інженер-технолог ОСОБА_5 був відсутній на робочому місці з 08.00 год. до 16.45 год. 02-05, 10-13, 16, 20, 23, 27, 30-31 березня 2015 року (а.с.32).

Крім того, табелі обліку відпрацьованого часу за березень, квітень 2015 року також підтверджують відсутність на робочому місці ОСОБА_5 02-05, 10-13, 16, 20, 23, 27, 30-31 березня 2015 року, 01-03, 06-10, 21-23, 28-29 квітня 2015 року (а.с.35-36), у зв'язку з чим, заробітна плата ОСОБА_5 була нарахована за фактично відпрацьовані дні, згідно відомості розподілу заробітної плати (а.с.45) та сплачена останньому 05.05.2015 (а.с.43).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б обґрунтовували поважність відсутності позивача на робочому місці 02-05, 10-13, 16, 20, 23, 27, 30-31 березня 2015 року, 01-03, 06-10, 21-23, 28-29 квітня 2015 року.

Самі по собі представлені позивачем посвідчення про відрядження 02.03.2015 (а.с.9), 02.04.2015 (а.с.11), 28.04.2015 (а.с.13), 21.04.2015 (а.с.15) та листи-повідомлення НПГУ (а.с.10,12,14,16) не можуть бути прийняті судом до уваги як переконливі докази, оскільки вони видавались безпосередньо самим позивачем, як головою первинної профспілкової організації ДП «Чернігівторф», та жодним чином не узгоджувались з керівництвом підприємства відповідача.

Крім того, суд вірно не прийняв до уваги і доводів позивача щодо перебування на навчанні в ДП «Чернігівський ЕТЦ» з 03 березня 2015 року по 05 березня 2015 року, з 10 березня 2015 року по 13 березня 2015 року, з 16 березня 2015 року по 20 березня 2015 року, з 23 березня 2015 року по 27 березня 2015 року, з 06 квітня 2015 року по 09 квітня 2015 року, з 27 березня 2015 року по 30 березня 2015 року у зв'язку зі створенням комісії з перевірки знань працівників ДП «Чернігівторф», в склад якої його було включено, оскільки в склад комісії останнього було включено безпосередньо як голову первинної профспілки (а.с.30), а відсутність погодження з роботодавцем та відповідного наказу або розпорядження про направлення його на відповідне навчання, свідчать про самовільне ігнорування ОСОБА_5 трудового законодавства та проходження ним вищезгаданого навчання, що не було на меті підприємства.

Відповідно до ст. 252 КЗпП України членам виборних профспілкових органів, не звільненим від своїх виробничих чи службових обов'язків, надається на умовах, передбачених колективним договором, вільний від роботи час із збереженням середньої заробітної плати для участі в консультаціях і переговорах, виконання інших громадських обов'язків в інтересах трудового колективу, а також на час участі в роботі виборних профспілкових органів, але не менш як 2 години на тиждень.

На час профспілкового навчання працівникам, обраним до складу виборних профспілкових органів підприємства, установи, організації, надається додаткова відпустка тривалістю до 6 календарних днів із збереженням середньої заробітної плати за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Доказів на підтвердження отримання дозволу керівництва ДП «Чернігівторф» на участь ОСОБА_5 у профспілкових заходах у березні 2015 р. та навчання в ДП «Чернігівській ЕТЦ» в квітні 2015 року та що ці заходи здійснювались в інтересах трудового колективу позивачем суду не надано.

Крім того, з довідки ДП «Чернігівській ЕТЦ» №500 від 14.08.2015 р. вбачається, що ОСОБА_5, у якості працівника ДП «Чернігівторф», в період з 02 березня по 31квітня 2015 р. в ДП «Чернігівській ЕТЦ» навчання не проходив. Вказана обставина узгоджується з копіями посвідчень ДП «Чернігівській ЕТЦ» про проходження ОСОБА_5 навчання у вказаний період як інженера з охорони праці ТОВ «Березнянський цегельний завод 2»(а.с.5) та поясненнями самого ОСОБА_5, який підтвердив своє працевлаштування в ТОВ «Березнянський цегельний завод 2» за сумісництвом.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності звільнення лише за попередньою згодою профспілкового комітету висновків суду першої інстанції не спростовують, та суперечать нормам ст. 43 КЗпП України.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо неповажних причин відсутності позивача на роботі, тобто вчинення прогулу, дотримання відповідачем порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для звільнення працівника згідно п.4 ст.40 КЗпП України та відмови у задоволенні позовних вимог.

За вказаних обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: