ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/6704/13-ц
Провадження № 2/362/402/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2015 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Медведєва К.В.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Василькові цивільну
справу за позовом Приватного
підприємства «Родинний сад» до ОСОБА_1
про визнання недійсним договору
безпроцентної позики №14/05-10 від 14.05.2010
року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Васильківського
міськрайонного суду Київської області
з вищевказаним позовом, в якому просить
визнати недійсним договір
безпроцентної позики №14/05-10 від 14.05.2010
року укладений між ОСОБА_1 та Приватним
підприємством «Родинний сад»; стягнути
з відповідача ОСОБА_1 на користь
Приватного підприємства «Родинний
сад» сплачений судовий збір у розмірі
229,40 гривень.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
наступним.

Позивач стверджує, що 14.05.2007 року між
Приватним підприємством «Родинний
сад» та відповідачем ОСОБА_1 було
начебто укладено договір
безпроцентної позики №14/05-10 від 14.05.2010
року, відповідно до п.п.1.1; 2.1, 5.1 якого
ОСОБА_1 передає у власність
позичальнику ПП «Родинний сад» грошові
кошти в розмірі 200 000,00 гривень, які
останній зобов'язався повернути до 14
травня 2011 року.

На думку позивача, оспорюваний договір
укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 203
ЦК України, оскільки підписантами
даного договору зі сторони ПП
«Родинний сад» є директор ОСОБА_2, а зі
сторони позикодавця ОСОБА_1 Таким
чином, відповідно до п.3.2 Статуту ПП
«Родинний сад» в редакції від 03 серпня
2009 року, директор вирішує усі питання
діяльності підприємства, окрім
віднесених до виключеної компетенції
засновників. За таких обставин,
директор ПП «Родинний сад» ОСОБА_2
повинен був отримати згоду та
повноваження на укладення договору.

Окрім цього позивач зазначає, що ОСОБА_2
не підписував оспорюваний договір,
тобто директор ПП «Родинний сад» не міг
діяти в правовому полі без повноважень,
без згоди на укладення договору, а тому
договір зі сторони ПП «Родинний сад»
був підписаний невідомою особою, не
уповноваженою на це. Також, особистий
підпис директор ПП «Родинний сад»
ОСОБА_2 на договорі не ставив та договір
не засвідчував печаткою підприємства.

Також позивач зазначає, що правочин має
вчинятися у формі встановленій
законом, як це передбачено ч. 4 ст. 203 ЦК
України та посилається на вимоги ч. 2 ст.
207 ЦК України, відповідно до якої,
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства та
скріплюється печаткою.

Позивач повідомив суду, що з приводу
оспорюваного договору до
правоохоронних органів не звертався.

В судовому засіданні відповідно до
ст.ст. 10, 11, 27, 66 ЦПК України позивачу
роз'яснено право на подачу клопотання
про призначення судової експертизи,
натомість позивач своїм правом
скористатися не побажав.

Відповідач ОСОБА_1, представник
відповідача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
надавши заперечення на позов,
обґрунтовуючи наступним.

Відповідач ОСОБА_1 вважає вимоги
позивача необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню, оскільки
позивачем пропущені строки позовної
давності для звернення до суду з даним
позовом.

Відповідач ОСОБА_1 стверджує, що
інформація позивача, що про
оспорюваний договір ОСОБА_2 дізнався
від ОСОБА_1, а також те, що договір був
підписаний невідомою особою не
відповідає дійсності з огляду на
наступне.

Оспорюваний договір між сторонами
спору укладався та він був виконаний з
боку відповідача, натомість позивач
від повернення коштів ухилився, а тому
відповідач звертався до суду за
захистом свого права, і суд право
відповідача захистив ухваливши
рішення на користь відповідача про
стягнення коштів.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК
України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11
Цивільно-процесуального кодексу
України встановлено, що суд розглядає
цивільну справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом достовірно встановлено, що 14
травня 2010 року між ОСОБА_1 та директором
ПП «Родинний сад» ОСОБА_2 було укладено
«Договір безпроцентної позики» за
№14/05-10, позивач надав суду копію
договору позики, згідно з яким ОСОБА_1
передає у власність ПП «Родинний сад»
грошові кошти в розмірі 200000,00 гривень, а
позичальник зобов'язується повернути
її в строк до 14 травня 2011 року.(а.с.6).

Проте, представник позивача ПП
«Родинний сад» ОСОБА_2 факт укладення
зазначеного договору спростовує.

Однак, відповідно до платіжних
доручень 17.05.2010 року ОСОБА_2 від імені
ОСОБА_1 на виконання оспорюваного
договору вніс на рахунок ПП «Родинний
сад» 100000,00 гривень, 25.05.2010 р. - 70000,00
гривень, 28.05.2010 р. - 10000,00 гривень, 10.06.2010 р.
- 3000,00 гривень, 17.06.2010 р. - 20000,00 гривень, а
всього: 203000,00 гривень.(а.с.25-29).

Призначення платежу за даними
платіжними дорученнями визначено як
безвідсоткова позика від ОСОБА_1 за
договором № 14/05-10 від 14.05.2010 року.

Вищевикладене дає підстави вважати про
наявність боргових зобов'язань між
ОСОБА_1 та ПП «Родинний сад» в особі
директора ОСОБА_2 та укладення між ними
договору позики на суму 203000,00 гривень.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона передає у власність другій
стороні грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Рішенням Лисянського районного суду
Черкаської області від 05.12.2012 року у
цивільній справі №2311/23/2012 позов ОСОБА_1
до ПП «Родинний сад» про стягнення
боргу за договором позики було
залишено без задоволення.(а.с.30-31).

Згідно рішення колегії суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області
від 31.01.2013 року, рішення Лисянського
районного суду Черкаської області від
05.12.2012 року скасовано та винесене нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1
було задоволено частково, а саме:
стягнуто з ПП «Родинний сад» на користь
ОСОБА_1 борг в сумі 128000,00 гривень, 3%
річних в розмірі 3356,05 гривень, а всього
131356,05 гривень.(а.с.32-35).

Ухвалою судді-доповідача Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Іваненко Ю.Г. у цивільній справі
№6-9558ск13 від 27.05.2013 р. було відмовлено у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ПП «Родинний сад»
(а.с.36-37).

Згідно ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02.09.2013 року у допуску до
провадження Верховного Суду України
справи за заявою ПП «Родинний сад» про
перегляд ухвали ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
27.05.2013 року про стягнення боргу за
договором позики відмовлено (а.с.38-40).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 2, 4 ст. 203 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом.

Позивачем не надано суду доказів того,
що він підписуючи вказаний договір
повноважень на його підписання не мав.
Більш того, суд враховує, що позивач
прийняв грошові кошти від відповідача
та не повернув останньому, як такі що
помилково надійшли і більш того зняв їх
з рахунку.

Щодо форми договору, то форма
оспорюваного договору, то його форма
відповідає вимогам ст. 208 ЦК України.

Отже, позовні вимоги є
необґрунтованими, матеріалами справи
не підтверджуються та задоволенню не
підлягають.

На підставі ст. ст. 1, 3, 10, 60, 61, 74, 88, 208, 209,
212- 215, 218, 223, 224-233, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги або по закінченню
апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя