АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7790/2015 Головуючий у першій інстанції - Цимбал І.К.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

при секретарях Троц В.О., Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ІсаєвоїІ.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що після розлучення з відповідачем, останній перестав виконувати батьківські обов'язки по відношенню до дитини, з дитиною не бачився та не спілкувався, дитину не утримує, тобто фактично ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що в силу вимог закону є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2015 позов задоволено - позбавлено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та суд не дав належну оцінку наявним у справі доказам. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що він ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини, оскільки він неодноразово намагався надати дитині матеріалу допомогу, однак позивачка чинить цьому перешкоди. Зазначає також, що висновок органу опіки та піклування зроблений без його участі.

Представник позивача та представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального закону та спрямоване на захист прав та охоронюваних законом інтересів дитини.

Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи двічі повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки він не скористався своїм правом взяти особисту участь у справі з наданням відповідних пояснень, а відтак його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в добровільному порядку самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов'язків по відношенню до дитини.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 16.10.2010 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 05.12.2012 рішенням суду (а.с. 8, 12).

Сторони у справі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Малолітня ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю.

Відповідач проживає окремо.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 орган опіки та піклування з огляду на результати проведеної перевірки та з урахуванням рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що батько ухилився від виховання та утримання дитини. У висновку також зазначено, що ОСОБА_4 з донькою не проживає, вже більше року вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріально не допомагає (а.с. 34, 35).

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.05.2013 визначено місце проживання дитини з матір'ю, відібрано ОСОБА_6 від її батька та передано її матері, а також стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмір 1 000 грн. щомісячно (а.с. 13-15).

На виконання вказаного рішення дитину було відібрано від батька та передано матері. Відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, у зв'язку з чим державним виконавцем було внесено подання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності згідно ч. 1 ст. 164 КК України, за злісне ухилення від сплати аліментів. В поданні зокрема вказано, що заборгованість по аліментам станом на 01.09.2014 становить 15 900 грн. (а.с. 10, 11).

Посилання апелянта на те, що він неодноразово намагався надати дитині матеріалу допомогу, однак позивачка чинить цьому перешкоди, не підтверджено належними і допустимим доказами.

Ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не встановлено, що відповідач після відібрання у нього дитини за рішенням суду, брав участь у вихованні дитини, спілкуванні з нею, святкових заходів з участю дитини не відвідував.

Перешкоди у спілкуванні з дитиною відповідачу не чинились. Відповідач жодного разу не звертався до служби у справах дітей з приводу чинення йому перешкод позивачкою у спілкуванні з дитиною, тобто весь цей час відповідач проявляв повну бездіяльність по відношенню до свого обов'язку по утриманню та вихованню власної дитини.

Означене свідчить про байдужість відповідача до життя своєї доньки і не зацікавленість, з певних власних суб'єктивних причин, у нормальному розвиткові власної дитини.

З огляду на викладене, є правомірним і обґрунтованим висновок суду про те, що відповідач в добровільному порядку самоусунувся від покладених на нього батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З огляду на зазначені норми закону та враховуючи фактичні обставини справи, судом обґрунтовано встановлено, ухилення (самоусунення) відповідача від виконання будь-яких батьківських обов'язків по відношенню до дитини, а тому, з метою захисту прав дитини та забезпечення її нормального розвитку і виховання, суд першої інстанції цілком правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення останнього батьківських прав.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, належним чином дослідивши наявні у справі докази, в їх сукупності, та проаналізувавши означені норми закону, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком законного висновку про можливість позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на його ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків.

При цьому, слід зазначити, що законом передбачена можливість поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, яка була позбавлена батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке спрямоване, в першу чергу, на захист інтересів дитини.

З огляду на означене вище, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують висновків суду викладених у рішенні, а відтак не можуть впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді