У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива» про відшкодування витрат на утримання майна за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 2003 року проживав у житловому будинку по АДРЕСА_1 і витратив на його утримання 453 059,73 грн. На підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 січня 2013 року його виселено із зазначеного житлового будинку, тому просив зобов'язати відповідача відшкодувати такі понесені ним витрати, вважаючи себе добросовісним набувачем майна.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива» на користь ОСОБА_3 на відшкодування витрат на утримання майна 453 059,73 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року та залишити в силі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності правових підстав, з якими закон пов'язує відшкодування здійснених добросовісним набувачем витрат на поліпшення майна.

Такі висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 січня 2013 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива» до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про інвестування будівництва житла, про витребування майна з чужого незаконного володіння і зобов'язання звільнити житловий будинок задоволені.

Визнано недійсним договір № 1 про інвестування будівництва житла від 11 листопада 2004 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Перспектива» та ОСОБА_3

Визнано за товариством з обмеженою відповідальністю «Перспектива» право власності на майновий комплекс селища газовидобувальників у с. Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області, що складається з об'єктів згідно з наданим позивачем переліком.

Витребувано з володіння ОСОБА_3 не введений в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_1 та виселено останнього разом з усіма проживаючими в ньому особами без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 січня 2013 року встановлено, що ОСОБА_3 самоправно зайняв та без відповідної правової підстави володів не введеним в експлуатацію житловим будинком по АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилась його вартість.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено відсутність правових підстав, з якими закон пов'язує можливість відшкодування здійснених добросовісним набувачем витрат на поліпшення майна, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у позові.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач є недобросовісним набувачем спірного житлового будинку, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність визначених ч. 4 ст. 390 ЦК України правових підстав для відшкодування здійснених витрат на поліпшення майна.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко