РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/194/15-ц

Провадження № 2/700/123/15

14 травня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

Головуючого-судді: Пічкур С.Д.

При секретарі: Сіденко Н.П.

За участю позивача: ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про встановлення факту трудових правовідносин, стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, стягнення заробітної плати за роботу в надурочний час, святкові і не робочі дні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, та зобовязання оформити трудову книжку,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить встановити факт трудових правовідносин між ним та ФОП ОСОБА_2, стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 15 475 грн. за період з 15.06.2014 року по 17.11.2014 року, грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2000 грн., стягнути заробіток за роботу в надурочний час в сумі 16 269 грн., святкові і не робочі дні в сумі 3480 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 334 грн.40 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн., та зобовязати оформити і видати трудову книжку.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю та пояснив, що він працював у відповідача на посаді нічного сторожа ставків в с. Товсті Роги Лисянського району Черкаської області, які відповідач орендує. За період з 15 червня 2014 року по 17 листопада 2014 року він і проживав у відповідача на даних ставках і цілодобово їх охороняв. Відповідач виплачував йому заробітну плату частково, близько 1500 грн. в місяць, але по закінченню сезону обіцяв виплатити по 3000 грн. за місяць, але своїх зобовязань не виконав. Будь-яких письмових договорів та інших документів він з відповідачем не укладав і не підписував, факт роботи у відповідача підтверджується показаннями свідків.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю і пояснив, що він взагалі з позивачем не знайомий і вперше бачить його в судовому засіданні, припинив підприємницьку діяльність в 2013 році і жодних зобовязань перед позивачем не має.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини виходить з наступного.

Правовідносини що виникають з питань укладання та виконання трудового договору регулюються нормами КЗпП України, зокрема ст. 24 КЗпП України згідно якої, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

З наданих показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, жодним чином не підтверджується, що ОСОБА_1 саме з ОСОБА_2 укладав трудовий договір на виконання певної роботи, зокрема щодо умов її виконання, графіку роботи, розмірів оплати праці.

Не надано суду жодних доказів і фактичного допуску до роботи позивача, а та обставина, що біля ставка його бачили свідки і він представлявся сторожем, та факт оренди відповідачем земельних ділянок в с. Товсті Роги, самі по собі не можуть слугувати доказом виконання ним умов трудового договору та факту його укладання, наявності заборгованості по заробітній платі та інших виплат.

Розрахунок до позову теж не ґрунтується на належних та допустимих доказах, зокрема табелів обліку робочого часу, відомостей про оплату праці, виписок з рахунків, вахтових журналів, тощо. В розрахунку наведено лише математичні дії з посиланням на норми чинного законодавства, що носить характер припущень, оскільки відсутні докази цих нарахувань саме позивачу. Крім цього, позивач не надав жодних документів того, що він звертався з вимогами до відповідча про належне оформлення його на роботі, якщо він був ним допущений до роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, судом розяснено позивачу та відповідачу вимоги ст. 10, 60 ЦПК України, та суд сприяв сторонам в отриманні доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд не вправі самостійно ініціювати проведення відповідних перевірок контролюючими органами, оскільки згідно п. 8 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VIII, перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами здійснюється протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки.

Також, відповідач з 11 квітня 2013 року припинив підприємницьку діяльність, а позивач з цього приводу змін та доповнень до позову не подавав.

За викладених обставин, покласти в основу рішення виключно показання свідків за відсутності інших належних і допустимих доказів у суду немає жодних підстав, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 24, 24-1, 116, 117 КЗпП України, 10, 54, 57, 58, 60, 64, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про встановлення факту трудових правовідносин, стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, стягнення заробітної плати за роботу в надурочний час, святкові і не робочі дні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, та зобовязання оформити трудову книжку, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд.

Головуючий суддя С. Д. Пічкур