Справа № 465/3239/13 Головуючий у 1 інстанції: Дячишин В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/148/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта -

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його

представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПАТ "Львівгаз", ЛКП "Затишне", з участю третьої особи ОСОБА_7 про зобов'язання привести систему газопостачання до попереднього стану, зобов'язання вчинити певні дії, надання дозволу на вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням суду в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПАТ "Львівгаз", ЛКП "Затишне", з участю третьої особи ОСОБА_7 про зобов'язання привести систему газопостачання до попереднього стану, зобов'язання вчинити певні дії, надання дозволу на вчинення дій - відмовлено за безпідставністю вимог.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 Апелянт вважає, що судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам та матеріалам справи. Зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги те, що Інспекція з питань захисту прав споживачів у Львівській області у відповіді від 12.11.2012 року № 3846, а також Територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Львівській області у відповіді від 24.10.2012 року № 3-04.1-12/3356, підтвердили, що в результаті проведеної реконструкції власниця квартири № 3-а позбавилася прав користування газовою плитою та газовим водонагрівачем. При реконструкції не було враховано, що приміщення кухні є в спільному користуванні, проектна установа в процесі виготовлення робочого проекту відповідачів не вивчила всі приватизаційні документи, а тому спеціалісти прийшли до висновку про порушення прав позивачки на користування газовими приладами для приготування їжі та забезпечення гарячим водопостачанням. Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 повністю задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання скарги, пояснення відповідачів та їх представника на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід відхилити.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, загальною площею 26,80 кв.м., що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 20.03.2013 року № 513. Дана квартира складається з однієї житлової кімнати площею 19,70 кв. м. Кухня, ванна, вбиральня та коридор вказаної квартири являються приміщеннями спільного користування, якими окрім мешканців квартири АДРЕСА_1 користуються й мешканці квартири №3 вказаного будинку, що стверджується довідкою № 966 від 26.09.2011 року, виданою ЛКП "Старий квартал" та довідкою № 513 від 20.03.2013 року, виданою ЛКП "Затишне".

10.01.2005 року було припинено подачу газу на дві квартири, що підтверджується актом ПАТ "Львівгаз". На балконі знято згон та кран, демонтовано частину газопроводу, встановлено заглушку та опломбовано.

12.04.2007 року ЛКП "Старий квартал" видано довідку на ім'я ОСОБА_4 для пред'явлення у ВАТ "Львівгаз" про те, що вказане підприємство не заперечує проти заміни пічного опалення на місцеве водяне опалення з установленням котла на площі кухні в квартирі АДРЕСА_1 та видано акт №16 від 20.02.2007 року про приймання в експлуатацію димових та вентиляційних каналів в житлових будинках після капітального ремонту і нового будівництва лише для квартири№3.

05.11. 2007 року ОСОБА_4 звернулась до ПАТ "Львівгаз" із заявою про відновлення газопостачання її квартири та виготовлення технічних умов. У 2007 році у будинку АДРЕСА_1 у м.Львові було встановлено двохфункційний котел "Беретта" та ПГ-4. Вказане обладнання працівниками ПАТ "Львівгаз" було прийнято в експлуатацію та встановлено лічильник. Даний факт підтверджується актом від 15.10.2012 року, складеним комісією ЛКП "Затишне".

Як вбачається з матеріалів справи, власник квартири № 3-а ОСОБА_8 відмовилась від користування газовою плитою та зазначила, що спільних газових приладів з квартирою №3 немає, піч у її кімнаті опломбована, що вбачається із її заяви від 20.04.2005 року. Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вказані обставини свідчать про те, що власник квартири №3-а не ставила питання про відновлення газопостачання.

Крім того, як встановлено судом та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9, який помер у 1999 році отримала лише у 2010 році і не повідомляла ані ОСОБА_4, ні ЛКП про те, що вона є співвласником квартири.

Зважаючи на вказані обставини суд прийшов до вірного висновку, що відповідачами не порушено прав позивачки, оскільки вони діяли за згодою власника квартири № 3-а та не могли зобов'язати останню користуватись послугами газопостачання.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України, ч.1 ст. 358 ЦК України здійснення права спільної власності здійснюється за згодою сторін, а без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній частковій власності володіють і користуються ним спільно, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності , здійснюється за згодою всіх співвласників.

Покликання апелянта на порушення її права передбаченого вищезазначеними статтями Цивільного кодексу, ст.41 Конституції України та ч.1 ст.317 ЦК України, відповідно яких кожен має право користуватись і розпоряджатись своєю власністю є безпідставним, оскільки квартира №3-а та №3 в будинку АДРЕСА_1 у м.Львові були від'єднані від газопостачання у 2001 році, а газову плиту та колонку закрито ще у 2000 році, що підтверджується із відповіді ПАТ "Львівгаз" від 19.05.2014 року, із заяви ОСОБА_8 адресованої ПАТ "Львівгаз" в якій остання стверджує, що газових приладів для користування немає, піч в кімнаті квартири №3-а є опломбованою та з 2000 року з приводу відновлення газопостачання власники квартири №3 питання не ставили.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку і дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі та не мотивував своє рішення є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон і дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги є неспроможними та необгрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції. Тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.