АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6959/15 Головуючий 1 інст. - Єрмак Н.В.
Справа № 643/3498/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» жовтня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим у судовому засіданні позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 930446,13 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 44,6 кв. м., що розташована АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, шляхом застосування процедури її продажу, надавши банку право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 27844,00 грн., яке рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2013 року в цій частині залишено без змін.

Зазначив, що вказана квартира належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/3 частини кожному.

Вказав, що ще раніше, а саме з 11 травня 2012 року на примусовому виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 448776,73 грн. та судових витрат.

В рамках цього провадження 11 травня 2012 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 32573786 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника у межах суми стягнення в розмірі 448776,73 грн.

Просив зняти арешт з нерухомого майна, а саме з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору дарування та з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, накладеного постановою головного державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Трофімової Т.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 травня 2012 року під час виконання виконавчого листа № 2-1121/11, виданого 13 лютого 2012 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 448776,73 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2015 року в задоволенні позову банку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів порушення своїх прав банком не надано.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дійсно з 11 травня 2012 року на примусовому виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист, виданий судом першої інстанції за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 448776,73 грн. за позовом банку до зазначених відповідачів.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 11 травня 2012 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Із реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що арешт накладено на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору дарування та з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2013 року за позовом банку до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 930446,13 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 44,6 кв. м., що розташована по АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, шляхом застосування процедури її продажу, надавши банку право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 27844,00 грн., яке рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2013 року в цій частині залишено без змін. Рішення є чинним.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року передбачено підстави зняття арешту з майна та зазначено, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Із роз'яснень, які викладені в пункті 24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

В суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що боржники на теперішній час заборгованість за кредитним договором не погасили, тому виконавче провадження не завершено. На цей час є покупець на іпотечну квартиру, однак банк не має можливості звернути стягнення на іпотечне майно, оскільки за раніше ухваленим рішенням суду за позовом банку накладено арешт на вказану квартиру.

Виходячи з наведеного та вимог закону судова колегія вважає, що оскільки зняття арешту на іпотечну квартиру за незавершеним виконавчим провадженням ВП № 32573786 здійснюється в інтересах банку, який є кредитором як за незавершеним виконавчим провадженням ВП № 32573786 за рішенням суду від 21 жовтня 2011 року, так і за заочним рішенням від 21 січня 2013 року, позов банку підлягає задоволенню.

Оскільки рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідно до ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2015 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі договору дарування та з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, накладеного постановою головного державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Трофімової Т.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 травня 2012 року під час виконання виконавчого листа № 2-1121/11, виданого 13 лютого 2012 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 448776,73 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії