У Х В А Л А

26 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на те, що у період з 28 лютого 1997 року по 20 серпня 2013 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. За час перебування сторін у шлюбі ними було придбано наступне майно: житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, промислові магазини, площею 38,5 кв. м та 93,22 кв. м за адресою: АДРЕСА_2, автомобіль марки «Mersedes-Benz S-350». У зв'язку із неприязними стосунками сторони не можуть дійти згоди про розподіл майна подружжя. З урахуванням викладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, автомобіля, промислових магазинів, грошових коштів, які знаходяться на рахунках ФОП ОСОБА_5, товарно-матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_5, стягнути з ОСОБА_5 на його користь 1/2 частину боргу відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2012 року в сумі 57 304 грн 45 коп.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що за час її перебування у шлюбі з ОСОБА_3 ними було набуто будинок за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Mersedes-Benz S-350». Будинок на даний час є предметом іпотеки, який забезпечує кредитний договір, і рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2012 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу було вирішено стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 114 608 грн 90 коп. Просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Mersedes-Benz S-350». Визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку, стягнути з ОСОБА_3 на її користь 90 тис. грн грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля, стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частини боргового зобов'язання у розмірі 57 304 грн 45 коп.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz S-350», державний номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску, чорного кольору, типу легковий седан, з об'ємом двигуна 3 500 куб. см. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на 1/2 частину промислового магазину, загальною площею 38,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та промислового магазину з мансардними спорудами, загальною площею 93,22 кв. м, що знаходяться за вищевказаною адресою та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у даній справі.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 та його представника

ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 57, 60, 61 СК України, що потягло, на думку заявників, ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявники наводять ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

3 серпня 2011 року, від 23 листопада 2011 року, 11 травня 2012 року, від 21 серпня 2013 року, від 30 жовтня 2013 року та від 18 грудня 2013 року.

Зі змісту наданих судових рішень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, ніж у судовому рішенні, щодо якого ставиться питання про його перегляд.

Так, суд касаційної інстанції у судовому рішенні, щодо якого ставиться питання про його перегляд, погодився з правовою позицією судів про те, що вимога позивача про визнання за ним права на 1/2 частину грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках відповідача та на 1/2 частину товарно-матеріальних цінностей відповідача, як підприємця, не є вимогою про визнання права на частку від одержаних відповідачем, як підприємцем, доходів. Крім того, право власності на нежитлові приміщення, які використовуються відповідачем, як фізичною особою - підприємцем та належить йому як фізичній особі - підприємцю, хоча придбані за час шлюбу, не можуть бути визнані спільним сумісним майном подружжя.

При цьому в рішеннях суду касаційної інстанції, на які робляться посилання щодо неоднакового застосування норм матеріального права, суди дійшли іншого висновку, що спільним сумісним майном подружжя може бути і майно, яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Оскільки зі змісту заяви та доданих до неї судових рішень вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, справу слід допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Допустити справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності, за заявою ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року, до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко