Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства страхової компанії «Теком» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення відшкодованої суми страхового відшкодування

за касаційною скаргою ОСОБА_3 та його представника на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року приватне акціонерне товариство страхова компанія «Теком» (далі - ПрАТ СК «Теком») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 27 серпня 2010 року у м. Одесі по вул. Щепкіна, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4 Внаслідок ДТП автомобіль марки Mitsubishi Lancer отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту становить 17 747 грн.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2010 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 207-10 Д/Т/АТ від 21 травня 2010 року застраховано майнові інтереси ОСОБА_4, пов'язані із володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом марки Mitsubishi Lancer, д/н НОМЕР_3 та/або додатковим обладнанням, у ПрАТ СК «Теком».

Посилаючись на те, що 18 жовтня 2010 року страховою компанією було виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 16 310, 69 грн, крім цього понесено витрати на оплату послуг експерта у розмірі 436 грн та поштові витрати розміром 75, 56 грн, позивач просив стягнути загальну суму 16 822, 25 грн із відповідальної за заподіяний внаслідок ДТП збиток особи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПрАТ СК «Теком» 16 310 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та його представник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

На суд апеляційної інстанції такі обов'язки покладаються в силу ст. 303 ЦПК України.

У справі встановлено, що 27 серпня 2010 року у м. Одесі по вул. Щепкіна, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4 Внаслідок ДТП автомобіль марки Mitsubishi Lancer отримав механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2010 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 207-10 Д/Т/АТ від 21 травня 2010 року застраховано майнові інтереси ОСОБА_4, пов'язані із володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом марки Mitsubishi Lancer, д/н НОМЕР_3 та/або додатковим обладнанням, у ЗАТ СК «Теком», правонаступником якого є ПрАТ СК «Теком».

18 жовтня 2010 року страховою компанією було виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 16 310, 69 грн за вирахуванням суми франшизи.

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За висновками експертного автотоварознавчого дослідження від 20 вересня 2010 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 17 747 грн, а розмір майнової шкоди, завданої власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу - 14 614, 46 грн.

Відповідно до умов п. 14.4.6 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 207-10 Д/Т/АТ від 21 травня 2010 року, розмір страхового відшкодування розраховується з врахуванням амортизаційного зносу згідно Розділу 10, за яким страхове відшкодування виплачується з урахуванням амортизаційного зносу у випадках: повної загибелі (конструктивній чи фактичній), незаконного заволодіння транспортним засобом та/або додатковим обладнанням, в інших випадках не враховується.

Страховий випадок, що стався 27 серпня 2010 року, не належить до вказаного переліку страхових ризиків, за настання яких відповідно до п. 14.4.6 договору враховується амортизаційний знос, а тому ПрАТ СК «Теком» обґрунтовано включено до складових вимоги у порядку суброгації вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, сплачену ним без врахування фізичного зносу.

Таким чином, доводи касаційної скарги у цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до п. 11.2.16 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 207-10 Д/Т/АТ від 21 травня 2010 року, страхувальник зобов'язаний на вимогу страховика передати у власність останньому транспортний засіб, складові частини, деталі та обладнання, щодо яких страхове відшкодування виплачене у повному обсязі відповідно до їх вартості.

За висновками експертного автотоварознавчого дослідження від 20 вересня 2010 року вартість деталей, що підлягають заміні, вказано у розмірі 10 441, 79 грн.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Не погоджуючись із заявленим розміром відшкодування шкоди, ОСОБА_3 у запереченні на позов зазначав про відсутність підстав для стягнення із нього вартості запасних частин, які були встановлені на автомобіль потерпілої згідно рахунку С-16002 від 28 вересня 2010 року на суму 11 952, 09 грн, за обставин, коли замінені деталі залишаються у позивача ПрАТ СК «Теком». Зміст цих заперечень проти позову суд першої інстанції не дослідив.

Доводи апеляційної скарги у цій частині спростовано судом із посиланням на те, що ОСОБА_3 не звертався до ПрАТ СК «Теком» із відповідною заявою.

Разом з тим, посилання на указані обставини у запереченні на позов свідчить про вимогу відповідача вирішити питання щодо повернення йому замінених деталей або зменшення розміру суброгаційного зобов'язання на їх вартість, яке залишилося нерозглянутим.

Зокрема необхідно з'ясувати, чи виконано страхувальником вимоги п. 11.2.16 договору щодо передачі страховику замінених деталей і обладнання, щодо яких виплачене страхове відшкодування, чи перебувають вони у страховика та чи продовжують існувати як речі матеріального світу (не знищені), й залежно від встановленого розглянути вимогу ОСОБА_3 по суті.

Інші доводи касаційної скарги, що стосуються неналежності особи-позивача, невідповідності договору добровільного страхування вимогам закону тощо відхиляються, оскільки такі повно й всебічно перевірені та спростовані судом апеляційної інстанції на підставі належної оцінки здобутих у справі доказів.

З урахуванням викладеного, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та його представника задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко