УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Карпенко С.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ОСОБА_6 про розірвання договору оренди, зобов'язання повернути об'єкт оренди та стягнення заборгованості з орендної плати, за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року прокурор Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради звернувся до суду з позовом та, збільшивши позовні вимоги, просив розірвати договір оренди нерухомого майна від 18 серпня 2008 року НОМЕР_1, укладений між управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та творчим працівником ОСОБА_6 на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 29,7 кв. м, зобов'язати відповідача повернути їх орендодавцеві, стягнути з нього на користь управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 84 117 грн 73 коп. заборгованості з орендної плати за період з 01 серпня 2008 року по 01 березня 2014 року.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що відповідач неналежно виконує умови договору та не сплачує орендну плату своєчасно та у повному обсязі, просив задовольнити позов.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року, позов задоволено частково, розірвано договір оренди та стягнуто із ОСОБА_6 на користь управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради 23 683 грн 76 коп. заборгованості з орендної плати за період з 01 вересня 2009 року по 01 червня 2011 року.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Львівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що всупереч умовам укладеного договору відповідач взяті на себе договірні зобов'язання належно не виконував, не сплачував орендну плату за користування орендованим приміщенням, що суперечить істотним умовам укладеного договору оренди та є підставою для розірвання договору оренди і стягнення боргу з орендної плати за період з 01 вересня 2009 року по 01 червня 2011 року.

Підстав для стягнення боргу з орендної плати за інший період немає, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом з часу несплати орендної плати відповідачем протягом трьох місяців та не подав заяву про його поновлення, а 01 червня 2011 року відповідач повідомив орендодавця про припинення договору оренди і з цього часу його дія припинилася, тому підстави для стягнення боргу після цього часу відсутні.

Крім того, з 01 червня 2011 року відповідач не користується спірним приміщенням, тому підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання повернути це приміщення немає.

Проте погодитись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 18 серпня 2008 року між управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради в особі заступника начальника управління Цюбченко О.Л. та ОСОБА_6 (творчим працівником) укладено договір оренди нерухомого майна НОМЕР_1, за яким позивач передав у користування відповідачу нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 29,70 кв. м, які знаходяться на балансі ЛКП «Старий квартал», строком з 18 серпня 2008 року по 17 серпня 2011 року, а відповідач зобов'язався не пізніше 20 числа кожного місяця сплачувати орендну плату за користування ними.

Проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за договором оренди та не сплачував вчасно орендну плату за користування орендованим приміщенням, що суперечить істотним умовам укладеного договору оренди.

01 червня 2011 року відповідач подав заяву начальнику управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, у якій зазначив, що у квітні 2011 року одержав рахунок на оплату орендної плати на суму 36997,59 грн, однак фактично із серпня-вересня 2008 року підвальне приміщення ним не використовується, про що він попередив ЛКП «Старий квартал», договір оренди не був укладений, оскільки сторонами не виконані істотні умови договору.

Згідно з довідкою № 2302-вих-1237 управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 04 квітня 2014 року загальна сума заборгованості відповідача перед управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради з орендної плати за договором складає 84117,73 грн за період з 01 серпня 2008 року по 01 березня 2014 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не перевірив умов договору (п. 3) та доводів відповідача щодо порядку передачі об'єкта в оренду, не з'ясував, чи складався акт приймання-передачі нежитлових приміщень та чи передавалось воно в оренду, а пославшись на п. 3.3 договору про те, що у зв'язку з фактичним використанням орендарем об'єкта оренди за попереднім договором об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання цього договору, не перевірив наявності цього акта взагалі та не надав належної оцінки цим обставинам.

Крім того, зробивши висновок про те, що договір оренди припинився 01 червня 2011 року із часу подання орендарем заяви та стягнувши борг з орендної плати до цього часу, суд не перевірив умов договору оренди щодо строку його дії (п. 4.1 договору), не врахував п. 4.4 договору про те, що термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін або за рішенням суду, не перевірив наявності цих обставин, які б давали підстави вважати договір оренди припиненим із цього часу.

Разом із тим не врахував та не перевірив п. п. 4.3, 4.5 договору про те, що договір може бути достроково припинений за ініціативою орендаря тільки зі згоди орендодавця, у разі попередження його не пізніше ніж за два місяці до припинення договору та виконання орендарем усіх умов договору, а у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін.

Отже, не з'ясував, чи був пролонгований договір чи припинений, не перевірив наявності підстав для припинення дії договору, не встановив, чи була відповідна згода орендодавця та чим це підтверджується, чи виконав відповідач усі умови договору, дійшов передчасного висновку про припинення дії договору з дня подання відповідачем заяви до орендодавця.

При цьому, пославшись на те, що договір оренди припинений з 01 червня 2011 року і орендна плата підлягає стягненню до цього часу, зробив суперечливий висновок про розірвання договору (ст. 651 ЦК України) у зв'язку із несплатою орендної плати, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог за пропуском строку позовної давності, суд не перевірив, чи подавав відповідач заяву про застосування цього строку до ухвалення рішення судом першої інстанції, як передбачено ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, зробив передчасний висновок про стягнення боргу з орендної плати за період починаючи з 01 вересня 2009 року.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про повернення майна, суд не врахував вимоги ст. ст. 785, 795 ЦК України, п. 9.1, 9.4 договору оренди про те, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути річ наймодавцеві, що оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору, не встановив, чи було повернуто майно, чи складався цей акт, не надав належної оцінки цим обставинам.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, постановив передчасну ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. Савченко