Номер провадження 2/243/280/2015
Номер справи № 243/7518/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» січня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.

за участю:

- позивача - ОСОБА_1

- відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду № 19 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Слов»янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27 січня 1998 року, вона уклала шлюб з ОСОБА_2 який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області. актова запис № 43.

Від цього шлюбу вони з чоловіком мають трьох неповнолітніх дітей, доньку ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, та синів - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Під час шлюбу 09 лютого 2009 року вони придбали житловий будинок у АДРЕСА_2. Договір купівлі продажу житлового будинку було оформлено на ім'я відповідача ОСОБА_2, але це є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В наступний час відповідач відмовляється оформити нотаріально у добровільному порядку її право власності на частку у цьому майні, тому вона вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

Згідно статті 71 Сімейного кодексу України яка встановлює способи поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вказано, що таке майно ділиться в натурі. Неподільні речи присуджуються одному з подружжя. Житловий будинок, який вони придбали під час шлюбу, загальною площею 23,6 кв. метрів, житловою - 23.6 кв. метрів, було придбано за 6000 гривень, оціночна вартість будинку складала 12932 гривні. Розділити в натурі та виділити окремо кожному з них по 1/2 частки не можливо. Крім того у відповідності до положень частини 3 статті 70 Сімейного Кодексу України доля майна одного з подружжя може бути збільшена, якщо з ним проживають діти, за умови що розмір аліментів недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно частини 2 статті 364 Цивільного кодексу України, якщо виділ у натурі із спільного майна є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки вищезазначене майно не може бути поділено в натурі, то вона пропоную виділити в натурі житловий будинок у АДРЕСА_2, а відповідачу вона зобов'язується сплатити його долю у цьому майні в розмірі 6000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що житловий будинок у АДРЕСА_2 вона та її чоловік придбали в період шлюбу.

Просить суд - Ухвалити рішення, за яким визнати житловий будинок у АДРЕСА_2 таким, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

- Виділити їй в натурі житловий будинок у АДРЕСА_2.

- Стягнути з неї на користь ОСОБА_2, вартість його частки у майні в розмірі 6000 гривень.

- Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 не визнав позовні вимоги ОСОБА_1 і суду пояснив, що дійсно в період шлюбу він та його дружина - ОСОБА_1 придбали житловий будинок у АДРЕСА_2. Він не заперечує проти того, що позивач має право на ? частину вказаного житлового будинку. Однак, він не визнає позовні вимоги в тій частині, щоб позбавити його права власності на вказаний житловий будинок, оскільки він в будинку зареєстрований і це його постійне місце мешкання. Іншого нерухомого майна у власності у нього немає, а також немає іншого житла. Заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Однак, визнає, що позивач має право на ? частину вказаного житлового будинку.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні, 27 січня 1998 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області. актова запис № 43. ( а.с.8).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають трьох неповнолітніх дітей, доньку ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, та синів - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. ( а.с.9-11).

Під час шлюбу 09 лютого 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке складається з: житлового будинку, загальною площею 43,9 кв.метрів, житловою площею - 23,6 кв. метрів, позначений на плані літерою «А-1», льоха «Б», сараю «В», літньої кухні, сараю «Г», вбиральні «Д», огорожі №1-3, ? частки колодязя №4, яке розташовано за адресою - АДРЕСА_2. Договір купівлі продажу житлового будинку було оформлено на ім'я відповідача ОСОБА_2 ( а.с. 5- 7).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов»язки, а й орієнтовно вказує на його зобов»язання.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов»язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно з пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї ( частина 4 статті 65 СК України)».

Як встановлено судом нерухоме майно - домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 придбано під час шлюбу між позивачем та відповідачем, за спільні кошти та є спільною, сумісною власністю подружжя.

Вказані обставини в судовому засіданні сторонами не заперечувалися.

Відповідно до ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно ст. 355 Цивільного Кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Тому суд приходить до обгрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання житлового будинку у АДРЕСА_2 таким, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - позивача та відповідача підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст. 356 ЦК України „ Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю".

У відповідності до ст. 365 ЦК України „Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3)спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї".

У відповідності до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4 квітня 1991 року „Про судову практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", зі змінами і доповненнями , передбаченими постановами Пленуму Верховного Суду України 25 грудня 1992 року № 13 і від 25 травня 1998 року №15 передбачено, що „ В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, при відсутності згоди власника, що виділяється,зобов"язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов"язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею".

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 придбано сторонами в період шлюбу, вони є співвласниками вказаного домоволодіння - позивачу та відповідачу фактично належить по ? частині вказаного домоволодіння, відповідач ОСОБА_2 з 03 вересня 2008 року зареєстрований у вказаному домоволодінні, постійно в ньому мешкає, іншого нерухомого майна на праві власності не має, також немає іншого житлового приміщення, проти задоволення позову в частині припинення його права власності на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та визнання права власності на вказане домоволодіння за ОСОБА_1 відповідач заперечує, оскільки йому ніде буде мешкати, то суд приходить до висновку, що на підставі всих вищевказаних доказів, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині виділення їй в натурі житлового будинку у АДРЕСА_2 та стягнення з неї на користь ОСОБА_2, вартості його частки у майні в розмірі 6000 гривень задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч.2 ст. 365 ЦК України „"Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду".

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 не внесла вартість частки домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 на депозитний рахунок суду.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частина друга статті 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду ( частини 4,5 статті 71 СК України).

Крім того, у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз»яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 статті 71 СК України щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя ( одного з них) до суду з таким позовом ( стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли кожен із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положення статті 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди, інакше буде вважатися, що особа незаконно позбавлена майна ( Постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року № 6-27цс11).

У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина 1 статті 70 СК України).

У відповідності зі ст. 70 Сімейного кодексу України кожній зі сторін на праві власності належить 1/2 частина зазначеного майна.

Відповідно ст. 372 ч.2 Цивільного Кодексу України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві власності є рівними.

Згідно ст. 71 ч.1 Сімейного Кодексу України „Майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі".

У відповідності до вимог ст. 372 ЦК України ч.1 «Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними»

ч.2 «У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення». ч.3 « У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється».

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони фактично домовилися про розділ спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що слід проізвести розділ спільного майна подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на ? частину

домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке складається з: житлового будинку, загальною площею 43,9 кв.метрів, житловою площею - 23,6 кв. метрів, позначений на плані літерою «А-1», льоха «Б», сараю «В», літньої кухні, сараю «Г», вбиральні «Д», огорожі №1-3, ? частки колодязя №4, яке розташовано за адресою - АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке складається з: житлового будинку, загальною площею 43,9 кв.метрів, житловою площею - 23,6 кв. метрів, позначений на плані літерою «А-1», льоха «Б», сараю «В», літньої кухні, сараю «Г», вбиральні «Д», огорожі №1-3, ? частки колодязя №4, яке розташовано за адресою - АДРЕСА_2.

Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати " і тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті нею судового збору, у розмірі 243, 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10, 15, 16, 60, 88, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 355, 356, 357,365 ЦК України, ст..ст. 60,61,69,70, 71 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 4 квітня 1991 року №7 „ Про судову практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок", зі змінами і доповненнями, передбаченими постановами Пленуму Верховного Суду України 25 грудня 1992 року №13 і від 25 травня 1998 року №15, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_1 на нерухоме майно - домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке складається з: житлового будинку, загальною площею 43,9 кв.метрів, житловою площею - 23,6 кв. метрів, позначений на плані літерою «А-1», льоха «Б», сараю «В», літньої кухні, сараю «Г», вбиральні «Д», огорожі №1-3, ? частки колодязя №4, яке розташовано за адресою - АДРЕСА_2.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПННОМЕР_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_1 нерухоме майно - домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке складається з: житлового будинку, загальною площею 43,9 кв.метрів, житловою площею - 23,6 кв. метрів, позначений на плані літерою «А-1», льоха «Б», сараю «В», літньої кухні, сараю «Г», вбиральні «Д», огорожі №1-3, ? частки колодязя №4, яке розташовано за адресою - АДРЕСА_2.

Проізвести розділ майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2 право власності на ? частину домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке складається з: житлового будинку, загальною площею 43,9 кв.метрів, житловою площею - 23,6 кв. метрів, позначений на плані літерою «А-1», льоха «Б», сараю «В», літньої кухні, сараю «Г», вбиральні «Д», огорожі №1-3, ? частки колодязя №4, яке розташовано за адресою - АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1 право власності на ? частину домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке складається з: житлового будинку, загальною площею 43,9 кв.метрів, житловою площею - 23,6 кв. метрів, позначений на плані літерою «А-1», льоха «Б», сараю «В», літньої кухні, сараю «Г», вбиральні «Д», огорожі №1-3, ? частки колодязя №4, яке розташовано за адресою - АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою- АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована та мешкає за адресою -АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору 243 грн 60 коп ( двісті сорок три грн 60 коп).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині - відмовити у зв»язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Запорізької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова