Справа № 308/4830/15-ц
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

29 квітня 2015 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В.., розглянувши заяву Житлово будівельного кооперативу «ВОСХОД» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Житлово будівельний кооператив «ВОСХОД» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово комунальних послуг за період з 01 січня 2007 року по 31 березня 2015 року в сумі 8 658,44 грн.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Як зазначено у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості

заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій

обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)).

З урахуванням викладеного та того факту, що стягувачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період понад трьох років, суд дійшов висновку, що задовольнивши вимоги стягувача та стягнувши суму боргу, яка виходить за межі позовної давності, суд фактично позбавить боржника права звернутися із заявою про застосування строків позовної давності, оскільки про застосування строків позовної давності сторона може заявити лише при розгляді справи в порядку позовного провадження. Тому у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити.

Як зазначено у ч. 2 ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Тому питання щодо повернення судового збору стягувачу судом не вирішується.

Керуючись п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви Житлово будівельного кооперативу «ВОСХОД» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово комунальних послуг, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2