Справа № 136/453/15-ц Провадження № 22-ц/772/1716/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Чорного В.І.

Суддів: Оніщука В.В., Чуприни В.О.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Україна» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства «Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договорів оренди землі недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Фермерське господарство «Україна» звернулось в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Сімекс Агро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договорів оренди землі від 3 січня 2005 року, укладених між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТОВ «Концерн «Сімекс Агро» недійсними, вказуючи на те, що восени 2013 року відповідач ТОВ «Концерн «Сімекс Агро» самовільно використав земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва без згоди землекористувача посилаючись на договори оренди землі, стороною яких є відповідач, які були укладені без додержання вимог, необхідних для чинності правочину. Посилаючись на правомірне набуте права володіння і користування спірними земельними ділянками позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову Фермерського господарства «Україна» відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду ФГ «Україна» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 03.01.2005 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро» було укладено договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які знаходяться на території Білянської сільської ради Липовецького району Вінницької області та належать їм на підставі державних актів на право власності на землю. Указані договори зареєстровані Вінницькою філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі вчинено відповідний запис.

19 травня 2011 року між ФГ «Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі № 101 строком на 15 років, предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,3299 га, яка розташована на території Білянської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Цього ж дня, 19 травня 2011 року, між ФГ «Україна» та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі № 104 строком на 15 років, предметом якого є земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,66 га, яка розташована на території Білянської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм права на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Разом з тим, в обгрунтування позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилався на висновок експертного дослідження підписів від 08.10.2014 року № 1620/1621/14-21, за яким підписи в оспорюваних договорах оренди від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконані не ними, а іншою особою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи (ст. 57 ЦПК України).

За ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, Фермерське господарство «Україна» заявляло вимоги про визнання договорів оренди землі недійсними, так як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підписували спірні договори з ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», що стверджується висновком експертного дослідження від 08.10.2014 року № 1620 з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. Із тих же підстав, наведених в апеляційній скарзі, ФГ «Україна» просило скасувати рішення суду та задовольнити їх позовні вимоги.

Згідно із ч.ч. 4, 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні суду, у висновку експерта обовязково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

Отже, висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню і перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами.

Оцінивши висновки, зроблені експертом, суд може покласти їх в основу свого рішення, в іншому випадку суд повинен мотивувати у своєму рішенні чому саме він не погоджується із висновком експертизи.

Із висновку наданого експертного дослідження вбачається, що 23 вересня 2014 року у Вінницький відділ КНДІСЕ від громадянина ОСОБА_4 при його заяві від 22.09.2014 року для проведення почеркознавчого дослідження надійшли електрофотокопії договорів оренди землі від 03.01.2005 року, укладених між ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро».

За висновком експертного дослідження будь-яких ознак виготовлення електрофотокопій договорів оренди землі від 03.01.2005 року, укладених між ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», шляхом монтажу не спостерігається. Остаточно встановити, чи мав місце монтаж при виготовленні наданих документів, можливо лише за їх оригіналами.

Тобто, експерт надає однозначний висновок за наявності оригіналу документа, а не за електрофотокопіями.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваг над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці при розгляді всіх обставин справи в сукупності.

В ході розгляду справи позивач не заявляв клопотання про призначення екпертизи, а тому висновок екпертного дослідження як письмовий доказ до уваги не приймається.

Однак суд на зазначені положення та обставини справи уваги не звернув та не дав оцінки висновку з точки зору всебічності, повноти й обєктивності еспертного дослідження.

Залучені до участі у справі треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свої доводи і міркування щодо заявлених ФГ «Україна» вимог не висловили.

Позов ФГ «Україна» грунтується на договорах оренди від 19 травня 2011 року, укладених між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ФГ «Україна».

Із пояснень представника відповідача ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» слідує, що Вінницький окружний адміністративний суд адміністративний позов до відділу Держземагентства у Липовецькому районі про визнання дій відділу протиправними та скасування реєстрації договорів оренди землі від 19.05.2011 року задовольнив в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи справу, колегія суддів погоджується про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Україна», оскільки у звязку із укладенням оспорюваних договорів оренди землі субєктивні права та охоронювані інтереси позивача порушені не були.

За таких обставин, з урахування викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Україна» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Фермерського господарства «Україна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договорів оренди землі недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_5

Судді: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом вірно: