Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/71/15-ц

Провадження №2-о/377/3/15

17 лютого 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі Прохоровій О.О.,

з участю:

заявника ОСОБА_1,

представника заявника - адвоката Прокопенка О.П.,

заінтересованої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи - ОСОБА_3, територіальна громада м. Славутича в особі Славутицької міської ради Київської області, про встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю,-

УСТАНОВИВ:

21 січня 2015 року до суду надійшла заява ОСОБА_1, в якій вона просить встановити факт її спільного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутичі Київської області, однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1, з серпня 2005 року і до часу відкриття спадщини - дня смерті спадкодавця.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 7 червня 1997 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4. За час шлюбу у них спільних дітей не було. Коли в них у 2005 році виникли певні проблеми у сімейних стосунках, за її позовом згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 6 липня 2005 року шлюб між ними був розірваний. Але через короткий проміжок часу вони помирилися і з серпня 2005 року поновили між собою фактичні шлюбні стосунки, які підтримували постійно до дня смерті її чоловіка. Вони вели спільне господарство, в них був єдиний сімейний бюджет. Враховуючи наявні у чоловіка проблеми зі станом здоров`я, вона постійно вела домашнє господарство, прала його та свої речі, готувала для обох їжу, прибирала та утримувала їх квартиру, купляла необхідні продукти харчування за рахунок коштів їх спільного сімейного бюджету. Ще під час офіційного шлюбу з ОСОБА_4, останній 4 грудня 1998 року посвідчив у нотаріуса заповіт на її ім`я, за яким заповів їй, як своїй дружині, все майно, що буде належати йому на праві власності на момент його смерті, який він не скасовував та не змінював до дня його смерті. Під час їх шлюбу на її ім`я за договором купівлі - продажу, посвідченим 7 квітня 2000 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 1519 було набуто у приватну власність квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до вимог ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України ця квартира має статус спільної сумісної власності подружжя, частки на яку у нею з чоловіком були рівні. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 за її заявою від 18 вересня 2013 року була відкрита спадкова справа. Але оформити своє право на спадщину за заповітом, що залишилася після смерті ОСОБА_4, вона не має можливості, оскільки після офіційного розлучення з чоловіком заповіт втратив своє юридичне значення. Тому вона, отримавши відмову нотаріуса у посвідченні її права на спадщину за заповітом, змушена звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту її постійного проживання разом з спадкодавцем не менше 5 років до дня його смерті однією сім`єю. Даний факт їй необхідний для оформлення спадщини за законом на загальних підставах .

В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні її доводам, викладеним у заяві.

Представник заявника, адвокат Прокопенко О.П., вимоги свого довірителя підтримав повністю та на їх обґрунтування пояснив, що під час офіційного шлюбу заявника з ОСОБА_4, останній 4 грудня 1998 року посвідчив у нотаріуса заповіт на її ім`я, за яким заповів їй, як своїй дружині, все майно, що буде належати йому на праві власності на момент його смерті, який він не скасовував та не змінював до дня його смерті. Після набуття на ім`я ОСОБА_1 у власність житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, вона та її офіційний чоловік на той час ОСОБА_4 були зареєстровані у ньому. В цій квартирі вони разом мешкали постійно всі ці роки, в тому числі і після розлучення за судовим рішенням. Періодично разом з ними мешкала і дочка заявника ОСОБА_3. Фактично ці стосунки між заявником та спадкодавцем не припинялися. Вони вели спільне господарство, в них був єдиний спільний сімейний бюджет, за рахунок якого вони утримували свою сім`ю та житло, купували необхідні речі та продукти харчування, забезпечували своє лікування. Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 заявник не має можливості оформити право на спадщину за заповітом, оскільки на день його смерті вона не була його офіційною дружиною, тому заповіт втратив юридичне значення. Тому нотаріусом було роз'яснено їй, що вона може оформити право на спадщину на загальних підставах. Враховуючи факт їх постійного проживання однією сім`єю більше п`яти років до дня відкриття спадщини - дня смерті ОСОБА_4, заявник має право бути визнаною спадкоємцем четвертої черги за законом відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Але даний факт має бути підтверджений відповідним судовим рішенням, для ухвалення якого суду надані достатні докази.

Заінтересова особа ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги. Суду пояснила, що її матір ОСОБА_1 постійного проживала однією сім'єю разом з ОСОБА_4 з 1997 року і по день його смерті, вони вели спільне господарство, матір купувала продукти харчування, готувала їжу, прибирала в квартирі. Коли ОСОБА_4 захворів, вона доглядала за ним. Розірвання шлюбу ніяким чином не відобразилось на їхніх відносинах. Відносини чоловіка і дружини залишались між ними до смерті ОСОБА_4.

Представник заінтересованної особи - територіальної громади м. Славутича Славутицької міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. З Славутицької міської ради Київської області надійшло клопотання провести судове засідання за відсутності їх представника, проти задоволення вимог заявника не заперечують.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона є сусідкою заявника і проживає в будинку АДРЕСА_1 Заявника вона знає з 1988 року. Заявник зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 і проживала разом з ним однією сім'єю до його смерті. Проте, що між ними був розірваний шлюб вона дізналася випадково від сторонніх людей, оскільки вони продовжували проживати однією сім'єю, заявник піклувалася про нього до самої смерті і ніяких змін після розірвання шлюбу в їхніх взаємовідносинах не відбулося.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що з заявницею знайома з 1975 року, а з її померлим чоловіком була знайома з 1997 року. Після реєстрації шлюбу у заявника з її чоловіком склалися нормальні сімейні відносини. В 2005 році вони посварилися та розірвали шлюб. Поступово відносини між ними налагодилися і вони продовжили жити однією сім'єю. Про те, що заявник та ОСОБА_4 розірвали шлюб їй стало відомо пізніше, оскільки вони продовжували проживати разом, вели спільне господарство, разом ходили в магазин. Після того, як ОСОБА_4 захворів, заявник доглядала за ним до самої смерті. Особисті відносини між ними були як у близьких людей.

Суд, вислухавши пояснення заявника та її представника, заінтересованої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши копію спадкової справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 7 червня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища: чоловіку ОСОБА_4, дружині ОСОБА_4, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 14 березня 2014 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11, 47).

ОСОБА_4 4 грудня 1998 року у державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 5544, за яким він заповів своїй дружині ОСОБА_1 все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом мав право (а.с. 18).

7 квітня 2000 року на ім`я ОСОБА_1 під час її офіційного шлюбу з ОСОБА_4 згідно договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 1519 було набуто у приватну власність квартиру АДРЕСА_1(а.с. 19) .

Шлюб між ОСОБА_1, заявником, та ОСОБА_4 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 91 від 23 серпня 2005 року, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1, виданого 23 серпня 2005 року (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер у м. Славутичі Київської області, що підтверджується його свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с. 15).

Як вбачається з довідки форми № 3 з КП «ЖКЦ» від 17.01.2015 року за № 42 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 25.04.2000 року була зареєстрована ОСОБА_1, її дочка ОСОБА_3, та з 20.06.2000 року і ОСОБА_4, який був знятий з реєстрації 02.04.2013 року в зв'язку з його смертю (а.с. 22) .

Згідно довідки КП «ЖКЦ» № 432 від 19.01.2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на час смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 і вів спільне господарство з ОСОБА_1 (а.с. 13).

Враховуючи факт придбання нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 під час офіційного шлюбу між заявником та спадкодавцем, ця квартира згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з них відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України мав право на рівні частки.

З метою прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, 18 вересня 2013 року за заявою ОСОБА_1 державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа ОСОБА_4 за номером у спадковому реєстрі 5503095, номер у нотаріуса 73/2013

( а.с. 17).

Як вбачається із змісту листа Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області від 21.01.2015 року № 36/02/14 ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні спадщини ОСОБА_4 за заповітом у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 заповідав все своє майно своїй дружині ОСОБА_1. На момент відкриття спадщини її шлюб із спадкодавцем був розірваний, тому було рекомендовано заявнику звернутися до суду(а.с. 41).

Враховуючи вищенаведені обставини ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутичі Київської області, однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1, з серпня 2005 року і до часу відкриття спадщини - дня смерті спадкодавця.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, їй необхідно для отримання права на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, відповідно до ст. 1264 ЦК України шляхом визнання її за вищевказаною підставою спадкоємцем четвертої черги за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 цієї статті суд, зокрема, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (ч. 2 цієї статті).

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 цієї статті).

На підставі наданих доказів суд вважає встановленим факт того, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_1, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 91 від 23 серпня 2005 року , і до моменту відкриття спадщини - дня смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, вони постійно проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою та в будь-якому іншому шлюбі, оскільки вони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, піклувались один про одного, спільно дбали про своє матеріальне забезпечення, мали спільний бюджет, за взаємною згодою вирішували побутові питання, їх відносини були тривалими, усталеними і притаманними відносинам подружжя.

Це підтверджено поясненнями заінтересованої особи ОСОБА_3, показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, відомостями про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213 - 215, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом із спадкодавцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутичі Київської області, однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1, з серпня 2005 року і до часу відкриття спадщини - дня смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі виготовлено 22 лютого 2015 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька