Справа № 359/5319/14 Головуючий у І інстанції Борець Є. О
Провадження № 22-ц/780/502/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
Категорія 42 10.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Поліщука М.А., Савченко С.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бориспільського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки в частині, що стосується покупця, визнання особи покупцем за договорами купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання права власності на жилий будинок та земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим будинком по АДРЕСА_1, в с. Гора Бориспільського району Київської області та зобов'язання Бориспільського РВ УДМС України в Київській області зняти його з реєстраційного обліку у вказаному жилому будинку. Вимоги позову мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу № 13 від 13.10.2010 року вона є власником жилого будинку по АДРЕСА_1, в с. Гора. Разом з позивачем в будинку проживала її матір ОСОБА_6 та вітчим ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла, проте ОСОБА_2 продовжив проживати в жилому будинку. Він почав зловживати спиртними напоями, псувати та викрадати майно, перешкоджати користуватись жилим будинком. Позивач вважає, що відповідач у відповідності ст. 157 ЖК України втратив право користування жилим будинком з огляду на те, що вони не являються сім'єю.

В свою чергу ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов посилаючись на те, що він та його дружина ОСОБА_6 мали намір придбати у ОСОБА_4 жилий будинок по АДРЕСА_1, в с. Гора. Однак ОСОБА_4 повідомив, що цей будинок був предметом іпотеки, якою було забезпечено виконання кредитного договору, укладеного з ПАТ «ОТП Банк». У зв'язку з віком, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не мали можливості укласти договір про зміну сторони в кредитному договорі, тому ОСОБА_1, її тітка ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали з ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» багатосторонній договір, за яким ОСОБА_4 за згодою ПАТ «ОТП Банк» перевів на ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 борг за кредитним договором. Після чого подружжя ОСОБА_2 передали ОСОБА_4 грошові кошти, а ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_1 договори купівлі-продажу, за якими були відчужені у власність останньої жилий будинок та земельна ділянку по АДРЕСА_1, в с. Гора Бориспільського району. Позивач за зустрічним позовом вказує, що в листопаді 2013 року вони з дружиною погасили борг за кредитним договором, що свідчить про те, що справжніми покупцями жилого будинку та земельної ділянки були ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Після смерті дружини, ОСОБА_1 змінила замки у вхідних дверях в жилий будинок, тому він не має можливості увійти в будинок та проживати в ньому.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просив суд вселити його в жилий будинок по АДРЕСА_1, в с. Гора Бориспільського району Київської області; зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні цим жилим будинком; визнати договори купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 13.01.2010 року недійсними в частині, що стосується покупця; визнати ОСОБА_2 покупцем за вказаними договорами; визнати за ОСОБА_2 право власності на жилий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1, в с. Гора Бориспільського району; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №820166, виданий 27 грудня 2012 року ім'я ОСОБА_1

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2014 року в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_2 в жилий будинок по АДРЕСА_1, в с. Гора Бориспільського району Київської області. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні жилим будинком по АДРЕСА_1, в с. Гора Бориспільського району Київської області. В задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, задовольнивши вимоги первісного позову та відмовити у частковому задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності доказів того, що відповідач систематично руйнує та псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, порушує правила соціального співжиття та робить неможливим проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

4 грудня 2014 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник вважає, що судом першої інстанції надана невірна оцінка доказів, зокрема висновок суду про те, що ОСОБА_1 26.04.2010 року продала свою квартиру у м. Києві за 48 000 дол. США і згідно виписки з особового рахунку в той же день грошові кошти в розмірі 44 000 дол. США були сплачені ПАТ «ОТП Банк» з повернення кредиту не ґрунтується на матеріалах справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріалами справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 систематично руйнує чи псує будинок, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для ОСОБА_1 проживання з ним в одному жилому будинку, також ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що з метою виправлення поведінки ОСОБА_2 до нього вживались заходи впливу, та вони виявились безрезультатними.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в частині вселення його в спірний будинок, суд першої інстанції виходив з того, що порушено право ОСОБА_2 на користування жилим будинком, оскільки він був вселений в даний будинок як член сім'ї, але після смерті його дружини - ОСОБА_6, її донька, ОСОБА_1 змінила замок у вхідних дверях в жилий будинок, позбавивши його можливості ввійти в будинок та проживати в ньому.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 13 січня 2010 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу домоволодіння, та договір купівлі-продажу земельної ділянки що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, АДРЕСА_1, за якими ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_1 вказане домоволодіння та земельну ділянку (а.с.27-34, т.1).

В п.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки та в п.4 договору купівлі-продажу домоволодіння вказано, що покупець та продавець своїми підписами під договорами підтверджують про повний розрахунок та відсутність матеріальних та інших претензій один до одного.

Крім цього в п.6 договору купівлі-продажу домоволодіння вказано, що домоволодіння передано в іпотеку, відчужується за попередньою згодою кредитора на заміну боржника.

Також судом першої інстанції було встановлено, що 17 жовтня 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» уклав з ОСОБА_4 кредитний договір №ML-0DE/12/2007, за яким ЗАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_4 кредит в розмірі 120000 доларів США для придбання ним жилого будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 Бориспільського району. ОСОБА_4 зобов'язався щомісячно до 17 жовтня 2032 року повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним(а.с.106-107, т.1).

В день укладення договорів купівлі-продажу, 13 січня 2010 року, ПАТ «ОТП Банк» уклав з ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договір про заміну боржника у зобов'язанні №1, за яким ОСОБА_4 за згодою ПАТ «ОТП Банк» перевів на ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 борг за кредитним договором(а.с.108, т.1).

В цей же день ПАТ «ОТП Банк» уклав з ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий договір №2 до кредитного договору, за яким ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов'язались щомісячно до 17 грудня 2020 року повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним (а.с.109-110).

Судом першої інстанції достатньо обґрунтовано встановлено та доведено, і на думку колегії суддів додаткового обґрунтування не потребує, оскільки всі докази, що були надані сторонами достатньо дослідженні в судовому засіданні, про те, що ОСОБА_2 не є власником жилого будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 Бориспільського району. Укладаючи договір по заміну боржника банк перевів обов'язки боржника на трьох осіб, а договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено на одну особу, і ніяких доказів ОСОБА_2 не надав, судом не добуто, щодо заборони банком укладати договори купівлі-продажу спірної нерухомості на нього. Тому він не має права вимагати визнання за ним права власності на ці об'єкти нерухомого майна, оскільки відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України тільки власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом першої інстанції також було встановлено, що 13 січня 2010 року ОСОБА_6 за згодою її дочки ОСОБА_1 вселила ОСОБА_2 в жилий будинок по АДРЕСА_1 Бориспільського району, в результаті чого ОСОБА_2 набув право користування жилим будинком як члени сім'ї власника, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.11-13), та узгоджується з нормами ч.2 ст.156 ЖК України, де вказано, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Та обставина, що 6 січня 2014 року ОСОБА_6 померла, не припинила право ОСОБА_2 на користування жилим будинком.

Згідно до ч.1 ст.157 ЖК України член сім'ї власника жилого будинку (квартири), може бути виселений виключно у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, а саме, якщо член сім'ї власника жилого будинку (квартири) систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника жилого будинку (квартири) осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки позивач не довела, і в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 систематично руйнує чи псує жилий будинок, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для ОСОБА_1 проживання з ним в одному жилому будинку. Також відсутні докази на підтвердження того, що з метою виправлення поведінки ОСОБА_2 до нього вживались заходи впливу, та вони виявились безрезультатними.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням апелянтами обставин справи, які були предметом дослідження суду першої інстанції і суд дав їм правильну юридичну оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Тому колегія суддів, перевіряючи рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляє апеляційні скарги та залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 156,157, 116 ЖК України, ст. 392 ЦК України, ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: