Провадження № 22ц/790/2448/15 Головуючий 1-ї інст. - Омельченко Н.І.
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Тичкової О.Ю., Піддубного Р.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року по цивільній справі з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2, який уточнював під час судового розгляду справи та остаточно просив стягнути на свою користь 4107 грн. 35 коп. в відшкодування сплачених ним комунальних послуг за період з 1995 року по червень 2014 року; 390 грн. за будівельні матеріали, які були використані 15 листопада 2013 року при примусовому виконанні рішення суду від 26 квітня 2007 року за будівлю перегородки у квартирі АДРЕСА_1; 2000 грн. затрачених за послуги на відкривання вхідних дверей до квартири 15 листопада 2013 року при примусовому виконанні рішення суду від 26 квітня 2007 року; зобов'язати відповідача сплачувати комунальні послуги по особливому рахунку ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 ( за тепло, квартплату та газ) до тих пір поки не буде виконане рішення суду від 26 квітня 2007 року про поновлення самовільно знесеної перегородки у вказаній квартирі, а також стягнути судові витрати.

27 січня 2015 року позивач доповнив свої вимоги та просив зобов'язати КП «Харківські теплові мережі» Московський філіал списати з його особового рахунку у квартирі АДРЕСА_1 заборгованість за спожите тепло за період з серпня 2001 року по січень 2015 року в сумі 6796 грн. 49 коп. на особовий рахунок ОСОБА_2 у зазначеній же квартирі та щомісяця починаючи з січня 2015 року списувати з його особового рахунку на особовий рахунок відповідача по цій квартирі за спожите тепло до тих пір, поки не буде виконане рішення суду від 26 квітня 2007 року про поновлення перегородки; зобов'язати дільницю 31 КП «Жилкомсервіс» списати з його особового рахунку заборгованість за квартплату з червня 2014 року по січень 2015 року в сумі 208 грн. 92 коп. на особовий рахунок за вказаною квартирою та зобов'язати дільницю 31 КП «Жилкомсервіс» списувати щомісяця з січня 2015 року з його особового рахунку за адресою вказаної квартири на особовий рахунок відповідача рахунок за квартплату до тих пір, поки не буде виконане рішення суду від 26 квітня 2007 року про поновлення перегородки.

В обґрунтування вимог, позивач посилається на те, що його сім'я отримала в 1994 році спеціальний ордер на вселення в гуртожиток у кімнату АДРЕСА_1, зареєструвалися, проте не змогли заселитися, оскільки сім'я відповідача, яка проживала у кімнаті А самовільно зайняла їх кімнату. При цьому із заробітної плати чоловіка утримували плату за комунальні послуги.

Рішенням Московського райсуду м. Харкова від 21 серпня 2001 року за ним була закріплена кімнату у спірній квартирі. Рішенням Московського райсуду від 29 листопада 2005 року було поновлено його право на житлову кімнату у квартирі, а відповідач зі сім'єю виселений з неї.

15 листопада 2006 року рішення суду було виконане і кімнату закрили на замок. Оскільки кімната «А» яка належить відповідачу та його сім'ї була неізольованою, так як останні зруйнували перегородку, він щоб потрапити до своєї кімнати повинен був проходити через кімнату відповідача, в зв'язку з чим його сім'я не могла користуватися жилим приміщенням.

Суд своїм рішенням від 26 квітня 2007 року зобов'язав відповідач та члени його родини поновити самовільно знесену перегородку у спірній квартирі. Вказане рішення суду було примусово виконане лише 15 листопада 2013 року за його рахунок і він за свій рахунок поновив перегородку на що було затрачено 390 грн. При цьому йому прийшлося звертатись за допомогою до служби «Медвежатники», оскільки відповідач отримавши попередження від державного виконавця, змінив двері. Вартість послуги склала 2000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією

Частину квартири, яка йому належить, він приватизував. Відповідач змінив замки на вхідних дверях і демонтував перегородку, в зв'язку з чим він знову не може користуватися квартирою.

Весь час він з сім'єю не проживав у спірній квартирі по незалежним від нього причинам. З 1994 року і по цей час її займає сім'я відповідача, при цьому він сплачував деякі комунальні послуги.

На цей час відповідач знову зламав перегородку, змінив замки на вхідних дверях, в зв'язку з чим він з сім'єю не може користуватися квартирою та вважає, що до тих пір поки не буде виконане рішення суду від 26 квітня 2007 року, відповідач повинен взяти на себе обов'язок щодо сплати всіх комунальних послуг.

На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у листопаді 2014 року подав зустрічний позов, відповідно до якого просить суд стягнути з ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 3065 грн., моральної 10000 грн., витрати з надання юридичної допомоги 350 грн. та судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог послався на те, що йому на праві власності належить 52/100 частин спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 квітня 14 року. 48/100 части вказаної квартири належить на праві власності ОСОБА_1, який будучи зареєстрованим у квартирі, мешкає за іншою адресою, а коли з'являється, створює нестерпні умови для спільного проживання. Так, ОСОБА_1 знаючи про те, що вікна є несправними, внаслідок чого затоплюють сусідів, нічого не зробив для усунення недоліків. Позивач змушений був за свої кошти та власними силами замінити вікно у кімнаті, вартість якого складає 1450 грн. Крім того, вхідні двері, які також стали непридатними для користування квартирою, були ним замінені за власні кошти, вартість яких склала 2740 грн. Позивач спочатку погоджувався компенсувати половину їхньої вартості, тобто 1370 грн., але потім відмовився, а при виконанні незаконного рішення, з вини ОСОБА_2 був зламаний замок на вхідних дверях в квартиру, на заміну якого він витратив 245 грн. На підставі викладеного, майнова шкода, яка була йому нанесена складає 3065 грн., яка підлягає стягненню з позивача на його користь. Діями позивача йому також нанесена моральна шкода, яка виражається в моральних переживаннях та турботах, які пов'язані з самовільними без наданої згоди переобладнаннями, які були виконані ОСОБА_1 у квартирі, а також порушенням життєдіяльності і порушенням відносин з сусідами по квартирі. Моральну шкоду оцінює у 10 000 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2390 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3170 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити шляхом задоволення його позовних вимог та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення первісного позову та стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1000 грн. моральної шкоди та 245 грн. за відновлення замку на вхідних дверях, рішення суду яким задоволено його позовні вимоги просить залишити без змін. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що квартира АДРЕСА_1 є квартирою посімейного заселення, яка складається з 2-х кімнат житловою площею 30,1 кв.м, у тому числі 12, 9 кв.м та 17,2 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, загальною площею 44,3 кв.м.

Власниками 48/100 частин зазначеної вище комунальної квартири є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03 грудня 2013 року, власником 52/100 вказаної квартири є ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 2014 року.

Сторони зареєстровані у спірній квартирі, відповідач ОСОБА_2 займає кімнату площею 17,2 кв.м, позивачу за первісним позовом належить кімната 12,9 кв.м, проте останній в квартирі не проживає, що підтвердили суду і сторони.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2007 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: виконком Московської районної ради м. Харкова, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про поновлення перегородки. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 поновити самовільно знесену перегородку у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2005 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання про поновлення його порушеного права на житлову площу в кімнаті розміром 12,94 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 шляхом його вселення у вказану кімнату. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 із кімнати розміром 12,94 кв.м в квартиру АДРЕСА_2.

Рішення суду першої інстанції є чинними.

З рішень суду вбачається, що кімната «А» розміром 17, 25 кв.м, яку займав ОСОБА_2 з сім'єю, і кімната «Б» розміром 12, 94 кв.м, яка надана ОСОБА_1, на час заселення їх були окремими, так як між ними була збудована перегородка, яку самовільно зруйнував ОСОБА_2 та самовільно зайняв кімнату «Б» розміром 12,94 кв.м.

Встановлено, що між сторонами склалися неприязнені стосунки з поводу користування спірною комунальною квартирою, що підтверджується рішеннями Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2005 року та 26 квітня 2007 року.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 сплачував частину комунальних послуги, що підтверджується наданими квитанціями сплати за комунальні послуги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом було понесені витрати у розмірі 390 грн. на будівельні матеріали, які були використані 15 листопада 2013 року при примусовому виконанні рішення суду від 26 квітня 2007 року при будівлі перегородки у спірній квартирі та 2000 грн. затрачених за відмикання вхідних дверей до квартири 15 листопада 2013 року при примусовому виконанні рішення суду від 26 квітня 2007 року

Сторонами по справі не заперечується, що ОСОБА_2 було замінено вхідні двері та вікно у кімнаті розміром 12,94 кв.м в квартирі АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 на загальну суму 2390 грн. суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги є законними та доведеними. Відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що сама по собі сплата позивачем своїх комунальних послуг по спірній квартирі не породжує у нього право вимагати стягнення сплачених ним сум з відповідача, незважаючи на те, що останній, як стверджує позивач, чинить йому перешкоду в користуванні квартирою, оскільки це не передбачено діючим законодавством України. Вимоги щодо списання частини заборгованості за комунальні платежі та зобов'язання КП «Харківські теплові мережі», КП «Жилкомсервіс» здійснювати списання за комунальні послуги з особового рахунку ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 встановив вікно у кімнаті площею 12, 9 кв. м та здійснив заміну вхідних дверей, у зв'язку з чим вказані витрати повинні бути відшкодовані ОСОБА_1 В частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди та вартості зламаного замка судом першої інстанції було відмовлено у зв'язку з їх недоведеністю.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з висновком суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3170 грн., що складає вартість вікна та половину вартості вхідної двері виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 316 ЦПК України передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України).

Згідно статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

В обґрунтування доводів позовної заяви вбачається, що заміна вікна та дверей була здійснена у зв'язку з тим, що останні були несправні.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих несправність вікна та дверей, а також необхідність здійснення такої заміни.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що заміна вхідних дверей та вікна було здійснено за погодженням з ОСОБА_1, як власником 48/100 частин у квартирі АДРЕСА_2.

В іншій частині доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2, наведених на їх обґрунтування, процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих заподіяння йому діями ОСОБА_1 моральної шкоди та заміну замку на вхідних дверях. Квитанція про вартість замку не є безперечним доказом підтверджуючим, що саме ОСОБА_1 було зламано замок та позивачем за зустрічним позовом було здійснено його заміну.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 вартості сплачених комунальних послуг повторюють обґрунтування позовних вимог, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Крім того, судова колегія враховує, що вимоги щодо зобов'язання комунальні підприємства здійснити списання комунальних платежів з особового рахунку ОСОБА_2 до часу виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2007 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Цивільний процесуальний закон не передбачає можливості суду зобов'язувати до вчинення дій осіб, які не є відповідачами по справі та резолютивна частина рішення не повинна містити приписів щодо зобов'язання відповідача до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення районного суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та постановлення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року скасувати в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В задоволені позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -