АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Міцнея В.Ф., Чупікової В.В.

секретар: Шерівська Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах та за довіреністю якого діє Чоп»юк ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим.

Посилався на те, що 08.09.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №24.114/08-СК, відповідно до умов якого Банк видав ОСОБА_3 кредит в сумі 500 000 доларів США, з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 16% річних, строком до 07.09.2015 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №24.114/08-ДП01 від 08.09.2008 року, за умовами якого Поручитель відповідає перед банком за порушення боржником зобов'язань за основним договором.

31.10.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №24.114/08 -СК до кредитного договору, якою змінено плату за користування кредитом до 16,5 % річних. Своєї згоди на укладення вказаної додаткової угоди він як поручитель не надавав.

09.08.2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ним укладено додаткову угоду №1 до Договору поруки, якою встановлено нові умови щодо збільшення процентної ставки в розмірі 16,5 % річних. Однак, дана додаткова угода до договору поруки була укладена лише у 2010 році, хоча зміни до основного договору були внесенні 31.10.2008 року.

11.10.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін №2 до Кредитного договору від 08.09.2008 року, в результаті чого Кредитний договір №24114/08-СК від 08.09.2008 року викладено в новій редакції. Своєї згоди на укладення вказаного договору про внесення змін поручитель ОСОБА_1 не надавав.

Вважає, що внаслідок укладення з позичальником додаткових угод, згоду на укладення яких він не надавав, збільшився обсяг відповідальності, що відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Крім цього, посилався на те, що банк звернувся з вимогою до поручителя після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Просив визнати договір поруки №24.114/08-ДП01 від 08.09.2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ним припиненим, а також визнати припиненою поруку за вказаним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1, в інтересах якого та за довіреністю діє Чоп»юк М.Д., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та винести нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, правомірно виходив із відсутності підстав для визнання договору поруки припиненим.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №24.114/08-СК у розмірі 500 000 доларів США, з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 16%, строком до 07.09.2015 року. З метою забезпечення зобов'язань між Банком та ОСОБА_1 укладено Договір поруки, за яким останній зобовязався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, позивач посилався на те, що без його згоди 31.10.2008 року та 11.10.2011 року було внесено зміни до кредитного договору, згоди на яку він не надавав, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності, тому вважав поруку припиненою.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що між Банком та поручителем ОСОБА_1 09.08.2010 року було підписано додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до якої він погодився на збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 16% до 16,5%.

Встановлено, що 08.09.2008 року між Банком та позичальником ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін №2 до кредитного договору від 08.09.2008 року, відповідно до якого кредитний договір був викладений в новій редакції.

Проаналізувавши зміст даного договору, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що він не збільшує обсяг відповідальності поручителя перед банком за невиконання позичальником своїх зобовязань, оскільки в ньому залишилися незмінними такі істотні умови договору, як предмет (сума) кредиту, відсоткова ставка за користування кредитом та кінцевий строк повернення кредиту. Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги та позовної заяви в частині припинення поруки з підстав ч.4 ст.559 ЦК України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Установлено, що боржник ОСОБА_3 (а отже, і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 07 вересня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 останній платіж було здійснено 17 лютого 2014 року в розмірі 1700 доларів США. Наступний платіж відповідно до графіка повинен був би бути сплачений 10 березня 2014 року (а.с.71-72). Саме з цього часу (10 березня 2014 року) починається перебіг шестимісячного строку пред»явлення вимоги до поручителя.

Встановлено, що ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 вересня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ВАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Тобто, з позовом до суду про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договору банк звернувся в межах шестимісячного строку (10 березня 2014 року 09 вересня 2014 року).

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах та за довіреністю якого діє Чоп»юк ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: