Справа № 740/5350/14
Провадження № 2/740/78/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Діденко О.П.,

при секретарі Капленку І.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині справу за позовною заявою ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

У позові позивач ОСОБА_2 просив усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, які чинить відповідач ОСОБА_1, шляхом його виселення без надання іншого жилого приміщення.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що він є наймачем зазначеної квартири, посилаючись при цьому на ордер, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 25 листопада 1976 року № 624, а відповідач ОСОБА_1, який вселився у квартиру після вступу 14 червня 1986 року в шлюб з його дочкою ОСОБА_5 та яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, чинить перешкоди у користуванні квартирою, так як зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою, у зв»язку з чим вся сім»я перебуває у постійному психологічному та душевному напруженні, а крім того, відповідач відмовляється брати участь у витратах на оплату електроенергії, газопостачання та водопостачання.

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 зазначив, що справу просить розглянути без його особистої участі. Ухвалою попереднього судового засідання від 22 грудня 2014 року явку позивача ОСОБА_2 для дачі особистих пояснень по суті позову відповідно до ч.1 п.4 ст.169 ЦПК України визнано обов»язковою, але не дивлячись на це, позивач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з»явився (повідомлення про вручення йому судової повістки на а.с.43) і ні на ухвалу суду від 22 грудня 2014 року, ні на листа від 31 грудня 2014 року, яким суд просив повідомити, чи наполягає позивач на розгляді справи за його відсутності, не відреагував. Приймаючи до уваги, що від викладеного у позовній заяві клопотання про розгляд справи за його відсутності позивач не відмовився, суд, з врахуванням думки відповідача ОСОБА_1, визнав можливим справу розглянути за відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів. Також у судове засідання не з»явилися треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник третьої особи - комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника», але: від третьої особи ОСОБА_4 надійшла заява, у якій він просив справу розглянути за його відсутності та в якій зазначив, що проти задоволення вимог позивача ОСОБА_2 не заперечує (а.с.41); комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника» письмово справу просило розглянути за відсутності його представника та при вирішенні даного спору підприємство покладалось на розсуд суду (заява на а.с.27); третя особа ОСОБА_3 про час розгляду справи повідомлена, але в судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила і про розгляд справи за її відсутності не просила (повідомлення пошти про вручення їй 03.01.2015 року судової повістки на а.с. 42). За таких обставин суд визнав можливим справу розглянути також і за відсутності третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представника третьої особи - комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника».

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та пояснив, що він вселився у спірну квартиру на правах члена сім»ї та був зареєстрований у ній за згодою позивача ОСОБА_2 та членів його сім»ї в 1986 році після вступу у шлюб з дочкою позивача та що вони проживали однією сім»єю з позивачем і його дружиною, що всі ремонтні роботи у квартирі виконувалися за його кошти і він нічого у квартирі не руйнував. Він, як учасник бойових дій, оскільки проходив військову службу в Афганістані, має пільги по оплаті комунальних послуг, якими користується вся сім»я і саме він здійснює оплату за воду. Після смерті дружини ОСОБА_5 його теща ОСОБА_3 - дружина позивача, намагається виселити його з квартири і безпричинно вчиняє сварки. Але йому виселятися немає куди через відсутність іншого житла. Після смерті дружини вони продовжують жити однією сім»єю і з позивачем та третьою особою ОСОБА_4 - його сином, у нього нормальні стосунки. В даний час він не працює, а перебуває на обліку як безробітний, у зв»язку з чим отримує допомогу близько однієї тисячі гривень, за які утримує себе та сина ОСОБА_4 При вселенні його у квартиру угода з приводу порядку користування житлом не укладалася і не пропонував позивач укласти таку угоду після смерті своєї дочки.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, дослідивши письмові докази, суд приходить до слідуючого висновку.

Ордер на отримання квартири АДРЕСА_1 був виданий 26 листопада 1976 року на ім»я позивача ОСОБА_2 на сім»ю в складі чотирьох чоловік (а.с.6). Відповідно довідки КП «Служба Єдиного Замовника» від 16 вересня 2014 року на а.с.12 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: позивач ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 Довідкою КП «Ніжинське МБТІ» від 14 листопада 2014 року на а.с.18 підтверджується перенумерація будинку АДРЕСА_1.

Копією свідоцтва про укладення шлюбу на а.с.8 підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, яка відповідно до зазначеного в позові та пояснень відповідача ОСОБА_1 є дочкою позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3, 14 червня 1986 року і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «ОСОБА_5». Відповідно до оглянутого в судовому засіданні паспорта відповідача ОСОБА_1 він у спірній квартирі зареєстрований 15 липня 1986 року.

Пояснення відповідача ОСОБА_1 відносно того, що він вселився у спірну квартиру як член сім»ї за згодою основного квартиронаймача та членів його сім»ї та що під час вселення у квартиру угода з приводу порядку користування житлом не укладалася спростування належними доказами з боку позивача не знайшли, а навпаки, вони підтверджуються зазначеним позивачем ОСОБА_2 у позові, що після одруження дочки він «прописав» у квартирі зятя ОСОБА_1 За встановлених обставин та відповідно до ч.2 ст.65 ЖК України відповідач ОСОБА_1 набув рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Копією свідоцтва про смерть на а.с.10 підтверджується, що ОСОБА_5 - дочка позивача та третьої особи ОСОБА_3, а дружина відповідача ОСОБА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Пояснення відповідача ОСОБА_1 в тій частині, що після смерті його дружини вони з сином ОСОБА_4 проживають однією сім»єю з позивачем ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 належними доказами з боку позивача не спростовані.

Позивачем ОСОБА_2, який вважає своє, як основного квартиронаймача, та членів його сім»ї право порушеним, обрано спосіб захисту, який він виявив бажання реалізувати шляхом виселення відповідача з квартири без надання йому іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення, а відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Частиною першою ст.64 ЖК України передбачено, що члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов»язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач і члени його сім»ї.

Зазначена позивачем одна з підстав для виселення відповідача, а саме, що він не бере участі у витратах на оплату електроенергії, газопостачання та водопостачання, не є обставиною, передбаченою ч. 1 ст. 116 ЖК України, за якої можливе виселення без надання іншого жилого приміщення, а крім того, пояснення відповідача ОСОБА_1 щодо проведення ним оплати за водопостачання належними доказами з боку позивача не спростовані, як і не спростовані пояснення щодо наявності в нього пільг на оплату комунальних послуг, якими користується сім»я, що підтверджується і оглянутим у судовому засіданні посвідченням учасника бойових дій. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з послідуючими змінами), при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або

будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого

виселення).

Постановами Ніжинського міськрайонного суду від 27 грудня 2013 року та від 14 травня 2014 року відповідача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним сварки з тещею ОСОБА_3, що мала місце 16 грудня 2013 року та 21 квітня 2014 року, за ст.173-2 ч.1 та 173-2 ч.2 КУпАП відповідно (а.с.15,16 ).

Як видно з висновку ДІМ Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області на а.с. 14 та з постанови Ніжинського міськрайонного суду від 20 лютого 2014 року на а.с.17, відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.2 КУпАП також за сварку з тещею ОСОБА_3, що мала місце 04 лютого 2014 року. Відповідно до висновку ДІМ Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 10 липня 2014 року на а.с.13, з скаргою в Ніжинський МВ УМВС України в Чернігівській області на відповідача ОСОБА_1 зверталася ОСОБА_3 і в даному висновку зазначено, що 05 липня 2014 року сварка між ними виникла тому, що ОСОБА_3 не впустила у квартиру ОСОБА_1, оскільки той прийшов додому в стані алкогольного сп»яніння та що інколи між ними виникають сварки на побутовому грунті. Зазначене свідчить про факт неприязних відносин між третьою особою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1, на що він і посилався у своїх поясненнях у судовому засіданні.

З відповідачем ОСОБА_1 проводилася бесіда профілактичного характеру, про що свідчить копія висновку ДІМ Ніжинського МВ УМВС від 04 лютого 2014 року на а.с.14, а відповідно до висновку ДІМ Ніжинського МВ УМВС від 10 липня 2014 року на а.с.13 з ним проведена бесіда про недопустимість антигромадської поведінки. Докази, якими б підтверджувалось, що відповідач ОСОБА_1 продовжував протиправну поведінку після винесення йому 10 липня 2014 року офіційного застереження, позивачем не надані.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що інша зазначена позивачем підстава для виселення відповідача, а саме, систематичне порушення правил співжиття, які б робили неможливим проживання позивача та третіх осіб в одній з відповідачем квартирі, належними доказами не доведена.

За відсутності передбачених ч.1 ст.116 ЖК України підстав для виселення відповідача у задоволенні позову позивача ОСОБА_2 слід відмовити, і так як позивач, являючись інвалідом другої групи (копія довідки МСЕ-ЧНВ № 202083 на а.с.7), відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений і при подачі позову судовий збір ним не сплачувався, то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 116 ч.1 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника», до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення відмовити.

На рішення відповідачем може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а позивачем та третіми особами - у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Діденко О.П.

Повне рішення виготовлено

14 січня 2015 року.