АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/2/15 Головуючий у першій інстанції: Охтень А.А.
Категорія 27 Доповідач: Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 14 дня колегія суддів судової палати в цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Лісової Г.Є.,Полікарпової О.М.

При секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2014 року ухваленого в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ним та відповідачем в усній формі було укладено договір позики, на підтвердження якого відповідач надав позивачу розписку про отримання ним грошових коштів в сумі 20000,00 грн. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, на усні звернення позивача про повернення коштів ніяк не відреагував, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 20000,00 грн. та просив стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики від 29.08.2011 року в сумі 20000,00 грн. та судові витрати в сумі 229,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що беруть участь в справі та з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору позики від 29.08.2011 року, в порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки від 29.08.2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 в борг 20000,00 грн., які зобов'язався повернути в квітні місяці 2012 року.(а.с.38) Однак своїх зобов'язань за договором позики не виконав, борг не повернув.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 04 грудня 2014 року №1116 підпис від імені ОСОБА_3 який розташований внизу з правої сторони розписки від 28.08.2011 року, виконаний самим ОСОБА_3(а.с.131-132)

За таких обставин колегія суддів вважає, що у відповідності до ст.ст.1046, 1047 ЦК України, суд правомірно встановив факт боргового зобов'язання та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення боргу за договором позики.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що кошти від позивача він не отримував і розписку про отримання коштів у борг не писав, оскільки такі доводи спростовані матеріалами справи, а відповідачем жодних інших доказів на підтвердження даного факту суду не надано.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2014 року ухваленого в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий

Судді