УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Шоста Львівська державна нотаріальна контора, Перша Львівська державна нотаріальна контора, Перемишлянська державна нотаріальна контора, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що 31 березня 2000 року Перемишлянською державною нотаріальною конторою було посвідчено заповіт ОСОБА_7, у якому спадкоємцем було призначено ОСОБА_4 (позивача).

Заповідач була власником 1/2 частки спірного житла, яке перебувало у спільній сумісній власності. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Позивач прийняла спадщину, оскільки після смерті спадкодавця, у встановлений законом термін звернулась у Першу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Співвласником іншої 1/2 ідеальної частини квартири по АДРЕСА_1 був ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після його смерті спадкоємець першої черги за законом дочка померлого ОСОБА_5 всупереч складеному заповіту прийняла у спадок квартиру в цілому і 27 травня 2011 року продала її ОСОБА_6

Позивачка вважає, що її право на 1/2 частини спірного нерухомого майна є порушене, тому просила задовольнити позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 липня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане спадкоємцеві ОСОБА_5 17 квітня 2009 року державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Гузелою Н.М. за реєстраційним № 2-690, після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано недійсним у частині включення у склад спадщини 1/6 частки квартири АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу від 27 травня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., за реєстраційним НОМЕР_1 визнано недійсним у розмірі 1/6 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом спадкодавця ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що на час відкриття спадщини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спірна квартира належала їм на праві спільної сумісної власності, їх частки у праві спільної власності були рівними, і, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. ст. 549, 535, ч.1 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, ОСОБА_8 був таким, що прийняв спадщину, та будучи на час відкриття спадщини непрацездатним, за наявності заповіту ОСОБА_7 на користь позивача, та за умов неподання ОСОБА_8 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяви про відмову від спадщини, мав право на успадкування не менше двох третин частки, яка належала б йому при спадкоємстві за законом.

Отже, ОСОБА_4 набула право на спадкування не 1/2 частки квартири, як зазначено в оскарженому рішенні, а набула право на спадкування 1/6 частки квартири. Заявою від 29 вересня 2000 року № 784 позивач звернулася за отриманням свідоцтва про право на спадщину до Першої Львівської державної нотаріальної контори.

Відповідно до абз. 4 п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 7 липня 1994 року за № 152/36, яка була чинною на час прийняття позивачем спадщини, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Оскільки позивач стверджувала, що про порушення її спадкових прав їй стало відомо на час звернення з позовом, а відповідачами не було надано доказів, які б свідчили про те, що про видачу 17 квітня 2009 року відповідачеві свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру в цілому (в тому числі і на 1/6 частки, яку успадкувала позивач), позивач дізналася (довідалася) або повинна була дізнатися (могла довідатися) про порушення свого права (або про особу, яка його порушила) раніше ніж у вересні 2012 року, а тому позивачем не пропущено строк позовної давності для захисту її порушеного майнового права на 1/6 частки квартири.

У зв'язку з наявністю підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17 квітня 2009 року ОСОБА_5 в частині 1/6 частки спірної квартири, суди дійшли обґрунтованого висновку, що слід визнати, що відповідач не набула права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки квартири, а тому, не будучи власником цієї 1/6 частки квартири, не мала встановленого ч. 1 ст. 317 ЦК України права розпоряджатися 1/6 частки спірної квартири.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня