Номер провадження: 22-ц/785/4803/15
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т.В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 травня 2014 року,

встановила:

У січні 2014 р. публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило: 1) в рахунок погашення заборгованості у розмірі - 521 174,30 грн. за укладеним ОСОБА_4 з АКІБ «УкрСиббанк» договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.11.2006 р. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (далі - Предмет іпотеки), шляхом передачі Банку права власності на вказане майно; 2) визнати за Банком право власності на предмет іпотеки; 3) припинити право власності ОСОБА_4 на предмет іпотеки; 4) виселити з квартири, яка є предметом іпотеки, ОСОБА_4 та усіх інших мешканців, які зареєстровані та проживають у ній; 5) витребувати від ОСОБА_4 та передати Банку технічний паспорт, правовстановлюючі документи на предмет іпотеки.

В позові Банк посилався на те, що 30.11.2006 р. ОСОБА_4 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі - 60 000 доларів США, строком - до 30.11.2027 р., зі сплатою - 11,30% річних (далі - Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору 30.11.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір (далі - Іпотечний договір), за умовами якого останній передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1.

08.12.2011 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого на час подання позову утворилася заборгованість у вищевказаному розмірі.

Відповідачу було направлено письмове попередження про усунення порушень умов кредитного договору. Однак, ці вимоги не виконані. Тому існують усі підстави для припинення права власності іпотекодателя на предмет іпотеки, виселення його та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, витребування у відповідача технічного паспорту та правовстановлюючих документів на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2104 р. позов Банку задоволено. В рахунок виконання основного зобов'язання за кредитним договором щодо сплати заборгованості у розмірі - 521 174,30 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_4, шляхом передачі Банку права власності на вказане майно на підставі іпотечного договору. Припинено право власності ОСОБА_4 на предмет іпотеки, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у сумі - 43 441,00 грн..

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.06.2014 р. заяву ОСОБА_4 від 04.06.2014 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.10.2014 р. заочне рішення Іллічівського міського Одеської області від 05.05.2014 р. скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2015 р. рішення апеляційного суду Одеської області від 30.10.2014 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, зазначив, що апеляційний суд виходив з того, що розділ 4 іпотечного договору не містить застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При цьому суд не звернув уваги на зміст розділу 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» та не перевірив, чи були додержані умови, передбачені пунктами зазначеного розділу договору. За таких обставин, необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що договір між сторонами щодо визнання права власності на предмет іпотеки відсутній, застереження про це у договорі іпотеки не міститься, та відмовив в позові з цих підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви касаційного суду, з яких скасовано рішення є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка бере участь у справі, належним чином сповіщеної про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Банк ні під час першого апеляційного перегляду, ні під час другого апеляційного перегляду заочного рішення суду першої інстанції письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Представник Банку в судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що заочне рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Надав на вимогу апеляційного суду відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності відомостей у державному реєстрі про іпотечне обтяження. Відомостей про наявність/відсутність у власності відповідача іншого житлового приміщення не надав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову Банку в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими (Т. 1 а. с. 135 - 137)

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам ст. ст. 11, 509, 525, 526, 1046 - 1050, 1054 - 1055 ЦК України, ст. ст. 1, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку»), ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України.

Разом з тим не можна погодитися з відсутністю у резолютивній частині заочного рішення складових частин боргу, їх розміру, окремою вказівкою суду про припинення права власності ОСОБА_4 на предмет іпотеки. Вказавши про задоволення позову Банку, суд першої інстанції разом з тим не визначився із позовними вимогами Банку про виселення з квартири іпотекодавця ОСОБА_4 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, про витребування від ОСОБА_4 та передання Банку технічного паспорту, правовстановлюючих документів на квартиру.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

30.11.2006 р. ОСОБА_4 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі - 60 000 доларів США, строком - до 30.11.2027 р., зі сплатою - 11,30% річних. Кредит надано на придбання нерухомості - трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 (Т. 1 а. с. 13 - 30).

З метою забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору 30.11.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, за умовами якого останній передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 58,0 кв. м., житловою - 42,0 кв. м. (Т. 1 а. с. 31 - 34).

Відповідно до п. п. 4.1 - 4.3, 5.1 - 5.4 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним або цим договором, невиконання вимог Банку про дострокове повернення боргу, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя. Перед зверненням стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю відповідне повідомлення.

08.12.2011 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема, і за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором (Т. 1 а. с. 55 - 59).

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 14.11.2013 р. утворилася заборгованість на загальну суму - 521 174,30 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 356 996,88 грн.; - заборгованість за відсотками - 164 177,42 грн. (Т. 1 а. с. 38, 41 - 45).

Відповідачу було направлено письмове попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання порушеного зобов'язання (Т. 1 а. с. 50 - 54). Заборгованість ОСОБА_4 не погасив.

За правилами передбаченими ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є, зокрема, відповідне застереження в іпотечному договорі та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Про вищевказане роз'яснюється у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Крім того, у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення ч. 3 ст. 3 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Відповідно до п. 42 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення не предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПКУ країни. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

За встановлених обставин права Банка щодо повернення кредиту є порушеними, а тому підлягають захисту. Підлягають задоволенню вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки (квартиру) за ціною визначеною на момент набуття права власності на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом. Саме про такий спосіб визначення ціни предмета іпотеки вказується в узагальненнях Верховного Суду України «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна».

Щодо доводів апелянта про незастосування судом першої інстанції Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» колегія суддів зазначає наступне. Вказаний Закон не підлягає застосуванню до правовідносин сторін по справі, оскільки відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (Т. 2 а. с. 9-18) ОСОБА_4 є співвласником іншого житлового приміщення. Йому належить 1/12 ч. трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2. Ці обставини апелянтом не спростовані. Таким чином, ОСОБА_4 може бути виселено з квартири, яка є предметом іпотеки (ст. Закону України «Про іпотеку»).

Не засновані на законі вимоги Банку про виселення з квартири, яка є предметом іпотеки, разом з ОСОБА_4 інших осіб, які проживають та зареєстровані в ній, оскільки ці вимоги не конкретизовані, стосуються необмежного кола осіб.

Окрема позовна вимога Банку про припинення права власності відповідача на предмет іпотеки суперечить змісту п. 9 ч. 1 ст. 346 ЦК України щодо підстав припинення права власності, а тому не підлягає задоволенню.

Позовні вимоги Банку про витребування у відповідача технічного паспорту, правовстановлюючих документів на квартиру суперечать передбаченим законом способам захисту цивільного права та інтересу (ст. 16 ЦК України), а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Доводи апелянта щодо його нерозуміння з чого складається заборгованість, незаконності умов договору продажу прав вимоги за кредитними договорами не приймаються до уваги, оскільки апелянт не вказав в чому конкретно полягає неправильність визначення заборгованості по кредиту, його складовим частинам. Свого варіанту розрахунку заборгованості апелянт не надав. Наявний у справі розрахунок заборгованості колегією суддів перевірений, визнаний правильним. Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами недійсним не визнаний, є чинним (ст. 204 ЦК України).

Доводи щодо несповіщення апелянта про судові засідання спростовуються наявними у справі відомостями про його сповіщення у судові засідання призначені на 09.04.2014 р. (Т. 1 а. с. 117) та на 05.05.2014 р. (Т. 1 а. с. 124).

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позову Банку в повному обсязі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Дельта Банк» за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.11.2006 р., на загальну суму - 521 174,30 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 356 996,88 грн.; - заборгованість за відсотками - 164 177,42 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 Іпотечним договором від 30.11.2006 р., шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 58,0 кв. м., житловою площею - 42 кв. м., і складається з: - коридор - 6,7 кв. м.; - вбиральня - 0,9 кв. м.; - ванна - 2,0 кв. м.; - кухня - 5,5 кв. м.; - жила - 10,0 кв. м.; - жила - 18,1 кв. м.; - жила - 13,9 кв. м.; - балкон - 0,9 кв. м., за ціною, визначеною на момент набуття права власності на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом. Решта позовних вимог Банку, а саме про визнання за ним права власності на предмет іпотеки, припинення права власності на предмет іпотеки, виселення з предмета іпотеки усіх мешканців, які проживають і зареєстровані у квартирі, витребування у відповідача технічного паспорту, правовстановлюючих документів на квартиру не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у зв'язку з відсутністю підстав для звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору, необхідно стягнути з останнього на користь Банку судовий збір, який був сплачений Банком під час подання позову - 3 441,00 грн. (Т. 1 а. с. 3) та касаційної скарги - 3 239,88 грн. (Т. 1 а. с. 387), у загальній сумі - 6 680,88 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 травня 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) перед публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30 листопада 2006 року, на загальну суму - 521 174 (п'ятсот двадцять одна тисяча сто сімдесят чотири) грн. 30 коп., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 356 996 (триста п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 88 коп.; - заборгованість за відсотками - 164 177 (сто шістдесят чотири тисячі сто сімдесят сім) грн. 42 коп.,

звернути стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 ОСОБА_5 договором від 30 листопада 2006 року, шляхом визнання за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 58,0 кв. м., житловою площею - 42 кв. м., і складається з: - коридор - 6,7 кв. м.; - вбиральня - 0,9 кв. м.; - ванна - 2,0 кв. м.; - кухня - 5,5 кв. м.; - жила - 10,0 кв. м.; - жила - 18,1 кв. м.; - жила - 13,9 кв. м.; - балкон - 0,9 кв. м., за ціною, визначеною на момент набуття права власності на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у сумі - 6 680 (шість тисяч шістсот вісімдесят) грн. 88 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш