АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2590/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Савранський О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Карпенко О. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житлом та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

18 вересня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житлом, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Корсунь -Шевченківською міською радою 03 жовтня 2006 року, вона набула право приватної власності на 1/4 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Співвласниками 3 / 4 частин даної квартири є відповідач ОСОБА_6 та їх діти.

Позивач ОСОБА_7 зазначає у позові, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06 липня 2011 року встановлено порядок користування спірною квартирою, яким виділено ОСОБА_6, їй та їх дітям певні кімнати. Однак, вона не має можливості розпоряджатися своїм майном, так як відповідач ОСОБА_6 чинить їй перешкоди в користуванні житлом, зокрема не впускає її до спірної квартири, змінює замки на вхідних дверях, не надає ключі від них, тому позивач неодноразово зверталася до Корсунь - Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області, безпосередньо до дільничного інспектора міліції. ОСОБА_7 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності у користуванні 1/4 частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_6 не чинити перешкоди та надати їй ключі від спірної квартири. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

01 вересня 2015 року позивач ОСОБА_7 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог та просила п. 1 позовних вимог доповнити : - передати ключі від нового замка у АДРЕСА_1 їй та іншим власникам - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 А при умові, коли ці умови не будуть виконані, надати їй можливість провести заміну замків особисто на двох вхідних дверях, вмонтованих в один дверний отвір та вручити нові ключі відповідачу ОСОБА_6

14 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що з 29 жовтня 1988 року до 11 вересня 2009 року він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_7 Під час даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Корсунь - Шевченківської міської ради йому з сім'єю була виділена трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_6 зазначає у своєму позові, що в липні 2009 року під час його перебування у відрядженні відповідач зрадила його, після чого, забравши дітей та все майно, покинула квартиру.

Під час судових розглядів позову відповідача ОСОБА_7 про встановлення порядку користування квартирою, відповідач ОСОБА_7 повідомила його, що донька ОСОБА_9 є не його рідною донькою. Дане повідомлення стало для нього потрясінням, що потягло загострення його хвороби, виникли нові хвороби, в зв'язку з чим він вимушений був лікуватися з діагнозом синдром WPW з пароксизмами тахікардії. СНПА ступеню, гіпертонічна хвороба 1 ступеня, виразкова хвороба 12 палої кишки, хронічний холецистопанкреатит, що підтверджується медичними документами.

Рішенням Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 січня 2012 року визнано, що він не має кровного споріднення з ОСОБА_9 та виключено з актового запису № 94 від 03 червня 1994 року про народження ОСОБА_9 відомості про нього, як батька дитини.

Позивач ОСОБА_6 вважає, що своїми діями ОСОБА_7 завдала йому моральної шкоди, в результаті подружньої ради, шляхом приниження його честі та гідності як чоловіка, що потягло понесення ним психологічних страждань, втрату здоров'я, яку він оцінює в сумі 50000 грн.

ОСОБА_6 вважає, що відповідач ОСОБА_7 навмисно створює навколо нього всілякі конфліктні ситуації, з метою приниження його честі та гідності, вчиняє хуліганські дії по відношенню до нього та його дружини, що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 31 травня 2011 року Корсунь - Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06 липня 2011 року встановлено порядок користування спірною квартирою АДРЕСА_1, на виконання якого відповідач в присутності державного виконавця, закрила двері кімнат, які були виділені їй та її дітям, на навісні замки та вивезла з квартири все рухоме майно, належне їй та її дітям.

Позивач ОСОБА_6 зазначає у зустрічного позові, що від вхідних дверей квартири у відповідача ОСОБА_7 є особистий ключ, про що свідчить акт державного виконавця про виконання рішення суду, особиста заява відповідача про закриття виконавчого провадження. Незважаючи на це, ОСОБА_7, прожовжуючи створення конфліктної ситуації з ним, 04 липня 2013 року зі своїми родичами незаконно зламала замок на вхідних дверях спірної квартири, проникла до неї, скоївши крадіжку особистих речей його дружини.

Тому ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь 50000 грн. в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди та судові витрати.

01 вересня 2015 року ОСОБА_6 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь 120000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року задоволено повністю позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житлом.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_6 усунути перешкоди в здійсненні права власності позивачем ОСОБА_7 у користуванні нею 1/4 частиною квартири за адресою АДРЕСА_1 шляхом передачі їй ключів від нового замка у АДРЕСА_1. А коли ці умови не будуть виконані, надати позивачу ОСОБА_7 можливість провести заміну замків особисто на двох вхідних дверях, вмонтованих в один дверний отвір та вручити нові ключі відповідачу ОСОБА_6.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Відмовлено в зустрічному позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України. Просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житлом та постановити нове рішення, яким дані позовні вимоги залишити без задоволення, а позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити в повній мірі. Стягнути з ОСОБА_7 на його користь понесені судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, позивача за первісним позовом та її представника, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не повністю.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог первісного позову, та зобов'язуючи відповідача усунути перешкоди в здійсненні права власності позивачем у користуванні нею 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 шляхом передачі їй ключів від нового замка у вказаній квартирі, а коли ці умови не будуть виконані, надати позивачу можливість провести заміну замків особисто на двох вхідних дверях, вмонтованих в один дверний отвір та вручити нові ключі відповідачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано суду докази, на підставі яких суд встановив наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, які мають значення для вирішення справи, тому задовольнив позов. Питання ж надання іншим власникам частини нерухомого майна ключів від нового замка в даній справі не розглядається.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за зустрічним позовом не надав суду належних доказів, в судовому засіданні не встановлено наявність обставин, що обґрунтовують зустрічні позовні вимоги, які мають значення для вирішення справи, тому позов не підлягає до задоволення.

Колегія суддів повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки, задовольняючи позовні вимоги первісного позову про надання можливості позивачу провести заміну замків особисто на двох вхідних дверях, при умові невиконання відповідачем. вимог про передачу їй ключів від нового замка, суд першої інстанції допустився помилки, так як в резолютивній частині рішення задовольнив вимоги позивача, зазначивши певні умови, що є недопустимим, ухваливши рішення з порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 2009 року. В шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно даних свідоцтва про право власності на нерухоме майно сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх дочки є співвласниками квартири, оскільки кожен є власником 1/4 частини трьохкімнатної квартири в АДРЕСА_1.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 травня 2011 року встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_6, ОСОБА_7, як самостійному позивачу та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 жилі кімнати № 2 площею 11,4 кв. м та № 4 площею 19,3 кв. м з лоджією 5,2 кв. м. ОСОБА_6 виділено в користування жилу кімнату № 3 площею 15,4 кв. з лоджією 5,5 кв. м. Коридор, кухню, туалет та ванну кімнату залишено в спільному користуванні сторін.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06 липня 2011 року вказане рішення суду першої інстанції змінено, скасовано в частині відмови у позові про вселення. Позов про вселення задоволено. Вселено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині рішення залишено без змін.

ОСОБА_7, звертаючись до суду із позовом, посилалася на те, що відповідач ОСОБА_6 чинить їй перешкоди в користуванні належним житлом, не впускає позивача до спірної квартири, змінює замки на вхідних дверях та не надає ключі від них.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Виходячи із викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, усунувши позивачу ОСОБА_7 перешкоди у здійсненні нею права користування власністю, а саме 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, так як із матеріалів справи вбачається, що між сторонами тривалий час існує спір щодо користування спірною квартирою, що також підтверджується поясненнями свідків під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 вказує, що ОСОБА_7 незаконно зламала замок у спірній квартирі, шляхом висвердлення свердловини та проникла до неї, що також підтверджує обставини, що позивач ОСОБА_7 не може вільно користуватися своєю власністю, і не має доступу до своєї частки квартири.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 щодо усунення даного порушення з боку відповідача ОСОБА_6 за умови, як зазначено в резолютивній частині рішення: або шляхом передачі відповідачем позивачу ключів від нового замка у даній квартирі, а коли ці умови не будуть виконані, надати їй можливість провести заміну замків особисто на двох вхідних дверях, вмонтованих в один дверний отвір та вручити нові ключі відповідачу ОСОБА_6

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення процесуального законодавства ст. 215 ЦПК України щодо викладення резолютивної частини, оскільки рішення має бути чітким і зрозумілим для осіб, які брали участь у справі, не допускається зазначення будь - яких умов, що призводить до утруднення чи неможливості його виконання сторонами.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог первісного позову про усунення перешкод в користуванні житлом, підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні із скасуванням в частині щодо задоволення позовних вимог про надання можливості ОСОБА_7 провести заміну замків особисто двох вхідних дверей, при умові невиконання ОСОБА_6 вимог про передачу їй ключів від нового замка та відмови в їх задоволенні.

Колегія суддів вважає, що викладення в тексті резолютивної частини рішення умови є недопустимим, тому в цій частині рішення підлягає скасуванню, в решті залишенню без змін.

Однак, доводи апеляційної скарги щодо задоволення вимог зустрічного позову про стягнення моральної шкоди є безпідставними і не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено право на звернення до суду за захистом, а саме, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із змісту зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди підставою для звернення до суду з таким позовом стало пред'явлення до ОСОБА_6 позову про усунення перешкод в користуванні житлом та поведінка позивача ОСОБА_7, яка на його думку, навмисно створює навколо нього всілякі конфліктні ситуації з метою приниження його честі і гідності, навмисно пред'явила безпідставний позов.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції представником ОСОБА_6 - ОСОБА_14 було заявлене клопотання про призначення судово-психологічної експертизи з мотивів того, що ОСОБА_7 своєю зрадою завдала ОСОБА_6 моральної шкоди, яка виразилася в погіршенні стану здоров'я, фізичних та душевних стражданнях, яке було задоволено судом першої інстанції, та у даній справі призначена експертиза, за результатами якої, 20 липня 2015 року було складено висновок № 1291, який судом першої інстанції оцінено критично, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Абзацами 2 та 3 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_6 не довів своїх позовних вимог щодо спричинення йому моральної шкоди і відшкодування ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 120000 гривень, оскільки посилання на доводи про його хворобу і причинний зв'язок, що в цьому винна позивач не встановлено, а отже, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6

Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що невизнання судом висновків судово-психологічної експертизи, як доказу, не ґрунтується на чинному законодавстві, конкретно не обґрунтовані мотиви їх відхилення, що передбачено ч. 7 ст. 147 ЦПК України, і це ним розцінюється як намагання суду звільнити ОСОБА_7 від відповідальності, особисту зацікавленість у прийнятті рішення на користь ОСОБА_7 та ігнорування норм чинного законодавства, оскільки згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Інших доводів апелянтом, крім тих, які були ним зазначені в зустрічній позовній заяві про стягнення моральної шкоди, апеляційна скарга не містить, суд дав їм належну оцінку в своєму рішенні, прийшовши до вірного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони та їх представники посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустився помилки, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 щодо надання їй можливості провести заміну замків особисто на двох вхідних дверях, при умові невиконання ОСОБА_6 вимог про передачу їй ключів від нового замка, оскільки не врахував вимоги процесуального законодавства, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для зміни рішення суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду і його скасування в частині ухваленого рішення судом першої інстанції щодо надання ОСОБА_7 можливості провести заміну замків особисто на двох вхідних дверях, при умові невиконання ОСОБА_6 вимог про передачу їй ключів від нового замка та відмови в цій частині в їх задоволенні.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житлом та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди змінити.

Скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог про надання можливості ОСОБА_7 провести заміну замків особисто двох вхідних дверей, при умові невиконання ОСОБА_6 вимог про передачу їй ключів від нового замка, відмовивши в їх задоволенні.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :