Справа № 500/5410/15-ц
Провадження № 2/500/2626/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.

при секретарі - Хачатрян А.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21.05.1991 року відділом ЗАГС Ізмаїльського міськвиконкому, актовий запис № 311, мотивуючи тим, що протягом п'ятнадцяти років вони не проживають однією сім'єю. Сумісного господарства не ведуть. Неповнолітніх дітей від шлюбу нема. Вважає примирення неможливим. Спори щодо розподілу майна відсутні.

22.09.2015р. до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

22.09.2015р. до суду надійшла заява відповідача про визнання позову та про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 21.05.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 21.05.1991 року. Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей.

Сторони не проживають однією сім'єю та спільне господарство не ведуть.

Спору щодо розподілу спільного майна немає.

У вжитті заходів щодо примирення подружжя суд не вбачає доцільності, з огляду на взаємну волю подружжя на розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 208, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.110, 112 СК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 21.05.1991 року відділом ЗАГС Ізмаїльського міського виконавчого комітету Одеської області, актовий запис № 311, - розірвати.

Після розірвання шлюбу за ОСОБА_2 залишити прізвище "ОСОБА_2".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.С.Адамов