Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Дарницький районний центр зайнятості, Державна податкова інспекція у Дарницькому районі м. Києва про захист трудових прав

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що він перебував у фактичних трудових відносинах із ОСОБА_4 в період із 12 червня 2013 року по 24 червня 2014 року, виконуючи посадові обов'язки кур'єра магазину контактних лінз «МКЛ» ФОП ОСОБА_4 із посадовим окладом 2 500 грн.

Відповідач як роботодавець не виконав вимоги трудового законодавства щодо укладення з ним письмового трудового договору із реєстрацією такого у Державній службі зайнятості, не вів трудової книжки на нього із занесенням відповідних записів про працю, при звільненні не видав відповідного наказу та не повернув трудової книжки, не виплатив компенсацію невикористаної щорічної відпустки.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив встановити період його роботи в магазині контактних лінз «МКЛ» ФОП ОСОБА_4; зобов'язати відповідача занести відомості про його роботу до трудової книжки та видати копію наказу про звільнення; стягнути із ФОП ОСОБА_4 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 2 565, 75 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 9 153 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь період такої затримки (із дня звільнення по день постановлення рішення суду).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 21 КЗпП України (тут і далі у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно положень ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Виходячи зі змісту ст. 21 КЗпП України трудовий договір спрямований на здійснення та забезпечення трудових функцій працівника. Згідно зі ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тобто предметом трудового договору є праця людини, а предметом цивільно-правових відносин - результат такої праці.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у позові, суди, повно та всебічно дослідивши обставини, щодо яких виник спір, врахувавши зміст вимог і заперечень сторін та належно оцінивши здобуті докази, виходили із того, що позивач не довів обставини його праці кур'єром у магазині контактних лінз «МКЛ» ФОП ОСОБА_4 за трудовим договором, а саме: те, що заяву про прийняття на роботу та трудову книжку позивач не подавав, не доведено роботу за правилами внутрішнього трудового розпорядку із визначенням робочого місця та обумовленням заробітної плати за трудовим договором. На підставі встановленого дійшли висновку про те, що правовідносини сторін є цивільно-правовими та спрямовані на отримання результатів праці позивача у виконанні періодичних доручень на доставку товару з відповідною оплатою праці.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко