Провадження № 22-ц/780/4850/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 18 31.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

31 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Волохова Л.А., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_3, про скасування та визнання недійсним рішення сільської ради,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним:

Вона проживає в АДРЕСА_1, 1/3 частина якого належала їй на підставі договору дарування від 24.01.1985 року. Її частина будинку не виділена в окрему квартиру, тобто знаходилась у спільній частковій власності співвласників будинку. Станом на 1987 рік вона проживала в одному будинку з сестрою ОСОБА_4, користувалась тільки одним приміщенням площею 25,3 кв.м. З 1987 року її опікуном призначено її племінницю ОСОБА_5, яка разом з чотирма членами своєї сім'ї проживала разом з нею в кімнаті, тому позивач надала згоду прибудувати до будинку АДРЕСА_1 приміщення 2-1 пл.24,3 кв.м., 2-2 пл. 7,5 кв.м., 2-3 пл. 7,3 кв.м., 2-4 пл. 25,7 кв.м., які становили 1/2 частину будинку. 29.10.1993 року самовільно прибудовані приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 були узаконені на ім'я позивача, а 23.11.1993 року вона подарувала їх племінниці, оскільки були побудовані за її особисті кошти. Договір від імені позивача був підписаний ОСОБА_4, так як позивач є інвалідом дитинства, неграмотна, не вміла ні читати, ні писати. Приміщення, які подаровані, не були визначені в натурі. Належна ОСОБА_4 частина будинку станом на 1993 рік складалась з приміщень 1-1 пл. 9,9 кв.м., 1-2 пл. 3,9 кв.м., 1-3 пл. 17,9 кв.м., 1-4 пл. 13,6 кв.м., 1-5 пл. 7,8 кв.м., 1-6 пл. 25,3 кв.м. Вказувала, що в цій частині будинку знаходилась і її частина будинку, не відокремлена в окрему квартиру. 29.10.1993 року виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів без її присутності і згоди було прийнято рішення № 140 про розділ між нею та ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1 і збільшення частки позивача з 1/3 до 1/2. Вказаним рішенням, на думку позивача, порушено її право власності, так як вона до сільської ради не зверталась, доручення про такий розподіл ні усно, ні письмово нікому не давала. Зважаючи на наведене, просила суд скасувати рішення сільської ради як незаконне.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2015року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що спірним рішенням порушено права ОСОБА_2, так як вона своєї згоди на зміну частки у праві власності на будинок не давала. Крім того вказує, що прибудовані ОСОБА_5 приміщення, які становили 1/2 частину будинку, вона їй подарувала, а за собою лишила належну їй на підставі договору дарування від 24.01.1985 року 1/3 частину будинку. За таких умов спірним рішенням позивача позбавили права власності на 1/3 частину будинку. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Ст. 3 ЦПК України встановлено, що особа в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було належним чином доведено наявності порушення з боку відповідача її прав та законних інтересів при винесенні оспорюваного рішення. З даними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог не було надано позивачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі позивач порушення свого права обґрунтовувала тим, що загальна частка позивача у будинку на час його розподілу становила 5/6 (1/3 - отримана в дар на підставі договору дарування від 24.01.1985 року та 1/2 - прибудована за рахунок племінниці). В той же час на підтвердження даного посилання в матеріалах справи не міститься жодного доказу. З наданих до суду документів вбачається лише той факт, що у 1985 р. позивач отримала у дар 1/3 будинку, а станом на 29.10.1993 року разом з добудованими приміщеннями її частка фактично становила 1/2 загального розміру будинку. При цьому в оскаржуваному рішенні вказано на відсутність між співвласниками спорів з цього приводу. Доказів на спростування цього позивачем надано не було.

Позивачем жодним чином не було доведено відповідність своїх посилань щодо того, що добудоване нею частина будинку сама по собі складала 1/2 його частину (а не разом з вже належною їй до цього частиною). При цьому позивач 23.11.1993 року розпорядилася оформленою на неї на підставі оскаржуваного рішення 1/2 будинку, подарувавши її ОСОБА_2

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції виваженими та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги з цього приводу -такими, що не знайшли свого підтвердження.

Згідно положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2015року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді