Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8869/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді ПозарецькоїС.М.,

при секретарі Семиволос І.М., Окрушко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про виселення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 24.07.2002р. вона зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1. Також у даній квартирі зареєстрована її дочка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, яка є інвалідом дитинства. Квартира складається з двох кімнат і перебуває у власності відповідача ОСОБА_3

Зазначає, що на даний час відповідач має наміри продати квартиру і вимагає її виселення з помешкання. При цьому, вдається до погроз - вселити до квартири інших осіб, замінити замки на вхідних дверях, влаштовує сварки. Між тим, позивач з дочкою іншого житла не мають; угоди щодо порядку користування спірною квартирою не має; відповідач не визнає їхнього права на проживання у квартирі, чим порушує права позивача та її дочки. Просить суд зобов»язати ОСОБА_3 не чинити їй та її дочці перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про виселення із жилого приміщення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона (ОСОБА_3) є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2002р., посвідченого приватним нотаріусом (реєстр №5899). Вказана квартира зареєстрована в ЧООБТІ 18.07.2002р.

На період придбання квартири, ОСОБА_3 постійно проживала із своєю сім»єю в РФ, куплена квартира не була їй потрібна для проживання і пустувала. ОСОБА_1, яка є рідною сестрою ОСОБА_3, зі своєю сім»єю проживала у свекрухи, з якою склались складні відносини і на прохання ОСОБА_1 - пожити у квартирі зі своєю дитиною допоки позивач не повернеться з Росії, вона погодилась. Отже, на підставі усної домовленості ОСОБА_1 зі своєю дочкою ОСОБА_2 поселились до квартири АДРЕСА_1 вказаного будинку як тимчасові мешканці без стягнення квартирною плати. При цьому, ОСОБА_3 надала дозвіл на реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі.

В подальшому, ОСОБА_3 стало відомо, що без її згоди у квартирі була зареєстрована неповнолітня дочка ОСОБА_2 Також без реєстрації проживав чоловік ОСОБА_1

В 2013р. ОСОБА_3 повернулась з Росії до України на постійне місце проживання, але між сторонами виникли неприязні стосунки через те, що ОСОБА_1 відмовилась звільнити квартиру, хоча чоловік останньої виселився з помешкання. При цьому, ОСОБА_3 не має ключів від вхідних дверей квартири, т.я. ОСОБА_1 їх їй не надає; вона не має вільного доступу до помешкання; вона обмежена у пересуванні по квартирі та у часі перебування в ній. 03.10.2014р. ОСОБА_3 письмово звернулась до ОСОБА_1 про виселення, але остання розцінила це як здійснення перешкод у її користуванні житлом. Зазначає, що ОСОБА_1 вселилась до квартири не як член сім»ї ОСОБА_3, оскільки вони разом як одна сім»я не проживали і не вели спільного господарства.

Посилаючись на ст.ст. 156 ч.4, 164 ч.2, 150, 98, 99 ЖК України, ст.ст. 383 405ЦК України, ОСОБА_3 просить суд виселити ОСОБА_1 та її неповнолітню дочку ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 03.11.2014р. дані позови об»єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 підтримала свій позов та просила його задовольнити повністю. Крім того, заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом. Зазначила, що ОСОБА_3 - її сестра у 2002р. придбала квартиру АДРЕСА_1. Вона (ОСОБА_1) кошти на придбання квартири не надавала. Її сестра дала згоду на проживання у квартирі їй та її дочці без зазначення періоду проживання. З 2002р. по даний час вони зареєстровані та проживають у спірній квартирі, оскільки не мають іншого житла. Оскільки вона реєструвалась у квартирі АДРЕСА_1 за згоди сестри, то в обов»язковому порядку була зареєстрована і, на той час, її малолітня дочка, яка проживала із матір»ю. З 2003р. по 2013р. у квартирі проживав без реєстраціїї її чоловік. Всі комунальні послуги сплачувала вона, ОСОБА_3 кошти на це не надавала. Влітку 2014р. вона прийшла і просила її виселитись з квартири, пояснивши, що має наміри продати квартиру. Між тим, ОСОБА_1 заперечувала проти цього, оскільки іншого житла не має, коштів на оренду житла також не має. ОСОБА_3 кошти за проживання в квартирі вона не сплачувала. Вважає, що ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні житлом - погрожувала, що виселить її з дочкою і повикидає речі. Не заперечувала факту, що вона з ОСОБА_3 у даній квартирі разом, як одна сім»я, не проживали і не вели спільне господарство. Не заперечує надати ключі від квартири відповідачеві і проживати з нею в одній квартирі. На час розгляду справи ОСОБА_3 до квартири не вселилась.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 просили відмовити у задоволенні первісного позову в повному об»ємі, а також підтримали свої позовні вимоги зустрічного позову та просили його задовольнити. Зазначено, що ОСОБА_3 є власником спірної квартир из 2002 року. Оскільки у ОСОБА_1 були складні відносини із свекрухою, хвора дочка, то ОСОБА_3 погодилась з тим, щоб у квартирі проживала її сестра з дочкою, допоки вона буде перебувати у Росії, тобто тимчасово і без оплати. При цьому, відповідну письмову угоду не оформляли. У 2003-2004р.р. комунальні послуги сплачувала за помешкання ОСОБА_3 ОСОБА_3 не давала згоди на проживання чоловіка ОСОБА_1, але знала про його фактичне проживання і не заперечувала. Коли відповідач повернулась із Росії, то її до квартири ОСОБА_1 не пустила, не дала ключі від квартири і на пропозиції виселитись, ОСОБА_1 заперечує, чим порушує права ОСОБА_3 на право володіння, розпорядження та користування власності. Внаслідок цього, вона вимушена проживати у селі у їхньої матері. При цьому, ОСОБА_3 пропонувала ОСОБА_1 сплатити їй ? частину вартості квартири або поміняти її, але та відмовилась. Сторони не є членами однієї сім»ї, вони ніколи не вели спільне господарство. Вважають ОСОБА_1 тимчасовим мешканцем квартири.

В судовому засіданні представник третьої особи: Органу опіки та піклування м. Черкаси за довіреністю Дахновська Т.В. зазначила, що ОСОБА_3 є власником спірної квартири, має право володіння, користування та розпорядження квартирою, але відсутні підстави для виселення ОСОБА_1 та її дочки. Крім того, зазначила, що неповнолітня ОСОБА_2 має обох батьків, які повинні забезпечити свою дитину житлом і ОСОБА_3 не повинна вирішувати житлові та інші проблеми сім»ї ОСОБА_1

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_3 зі своїм чоловіком в 2002р. придбали в м. Черкаси квартиру і дозволили проживати в ній ОСОБА_1 з дочкою, допоки не повернеться з Росії ОСОБА_3 По приїзді останньої, ОСОБА_1 відмовилась виселитись з помешкання і не пускає до квартири ОСОБА_3 При цьому, хоча сторони і є рідними сестрами, але вони ніколи спільно як одна сім»я не проживали.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що як первісний позов ОСОБА_1, так і зустрічний позов ОСОБА_3, не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними сестрами. ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 з 18.07.1998р. і має дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, яка є інвалідом дитинства.

На підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2002р. ОСОБА_3 є власником двохкімнатної квартир АДРЕСА_1 (житлова площа 29,2кв.м). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом, про що свідчить реєстр №5899. Крім того, договір зареєстровано в КП «ЧООБТІ» 18.07.2002р.

Відповідно до даних довідок КП «СУБ «Митниця» від 31.07.2014р. та від 04.11.2014р. у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 з 24.07.2002р. та її дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження з 24.07.2002р. Особовий рахунок відкрито на особу - ОСОБА_3 Під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 підтвердила факт про те, що ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі за її згоди. При цьому, ОСОБА_3 з 23.04.2013р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, ОСОБА_1 зі своєю дочкою ОСОБА_2, будучи зареєстрованими в спірному житловому приміщенні за згоди власника квартири - ОСОБА_3, набули права користування цим житловим приміщенням. До цього часу позивач за зустрічним позовом у встановленому законом порядку реєстрацію відповідача за зустрічним позовом в спірній квартирі не оспорював, що підтверджує, що ОСОБА_3 визнавала за ОСОБА_1 та її дочкою право користування спірною квартирою.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 постійно проживають у вказаній квартирі з липня 2002р. і на даний час.

03.10.2014р. ОСОБА_3 направила ОСОБА_1 письмове повідомлення про необхідність виселення останньої з дочкою із квартири, але дана вимога виконана не була.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Статтею 8 ЦК України, враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення ЦК, передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Конституція України, прийнята Верховною Радою України 28 червня 1996 року, гарантує кожному право на житло та встановлює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За ст. 2 ЖК України завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

Відповідно до Конституції України (ст.41), ст. 312 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 383 ч.1 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання члені своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як передбачено ст. 155 ЖК, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Крім того, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ч.ч.4,5 ст. 9 ЖК України).

Поняття "прописка", враховуючи час виниклих правовідносин, передбачало дозвільний порядок вибору особою місця проживання за умов наявності жилої площі, певних родинних зв'язків, згоди інших осіб на прописку, наявності дозволу органу влади тощо.

Поняття "реєстрація місця проживання" встановлена Законом України від 11 грудня 2003р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання". Згідно зі статтею 6 цього Закону будь-який громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Таким чином, реєстрація (прописка) місця проживання особи пов»язана з її правами на користування житлом постійно чи тимчасово.

Відповідно до положень ст. 64 ЖК до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 65ЖК визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Під час розгляду справи сторони не заперечували факту, що вони у спірній квартирі не проживали разом однією сім»єю, не вели спільне господарство і не були пов»язані єдиним побутом. За таких обставин, відсутні підстави вважати їх членами сім»ї власника квартири, відповідно до вимог сімейного законодавства, а також ст.ст.156, 64 ЖК України.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 98ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Постановою виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів та Президії Черкаської обласної ради профспілок від 28.12.1984 року № 396 встановлено рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Черкаси і він становить - 8,5 кв.м на одного члена сім»ї.

Крім того, слід звернути увагу, що стаття 99 ЖК України регулює правовідносини щодо виселення, в т.ч. тимчасових жильців, які самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання, - у разі припинення договору найму жилого приміщення.

За положеннями ст. 817 ЦК, наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до частини першої цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні.

Статтею 818 ЦК України визначено, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання.

Між тим, за встановленими обставинами справи та дослідженими доказами, вбачається, що будь-якого договору найму жилого приміщення між сторонами не укладалось, в т.ч. щодо визначення порядку користування квартирою. Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надано до суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог, зокрема, - на підтвердження того, що ОСОБА_1 з дочкою були вселені до спірної квартири як тимчасові мешканці, враховуючи, що останні були вселені в спірне житлове приміщення за згодою власника житла, тобто ОСОБА_3 та зареєстровані за адресою жилого приміщення: АДРЕСА_1 також за згодою позивача за зустрічним позовом, що нею не оспорюється. З часу вселення і реєстрації відповідачки та її дочки у спірному житловому приміщенні, позивач за зустрічним позовом не оспорювала їхнє проживання та реєстрацію у встановленому законом порядку, що підтверджує факт визнання нею за відповідачем права користування спірним житлом. Крім того, між сторонами не існує жодного письмового договору, який би свідчив про укладення договору оренди строкового або безстрокового, який в силу ст. 811 ЦК України має бути укладений в письмовій формі.

Таким чином, суд, розглядаючи зустрічний позов ОСОБА_3 в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК України, вважає за необхідне відмовити у його задоволенні. При цьому, позивач за зустрічним позовом, на підставі ст. 3 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України, не позбавлена права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав та інтересів.

Крім того, вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1, суд вважає, що позивач за первісним позовом не обґрунтувала свої доводи щодо здійснення відносно неї та її дочки відповідачем ОСОБА_3 будь-яких перешкод у користуванні спірною квартирою, а тому вони не підлягають до задоволення, оскільки є недоведеними та безпідставними.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, СК України, ст.ст. 15, 16, 8, 29, 811, 817, 818, 383, 312 ЦК України, ст.ст. 2, 9, 64, 150,155, 156, 65, 98, 99 ЖК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", ст.ст. 3, 4, 88, 174, 57-61, 209-223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про виселення, - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька