Справа № 405/7217/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

при секретарі: Балакан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідача про стягнення боргу, згідно з яким просить стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 55 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24.04. 2012 року відповідач отримав від неї в позику кошти у сумі 55 000,00 грн., які зобовязався повернути до 20 вересня 2015 року.

В обумовлений позивачем та відповідачем в розписці строк, останній борг не повернув чим порушив договірні зобовязання.

Вважаючи порушеними свої права та інтереси позивач звернулася з даним позовом до суду та в позовній заяві зазначила, що надає згоду на здійснення розгляду справи без її участі.

Відповідач у судове засідання з`явився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову.

З урахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ст.ст. 158 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за даної явки.

Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до складеної між сторонами боргової розписки від 24.04. 2012 року відповідач отримав від позивача кошти в сумі 55 000,00 грн., які зобовязався повернути в строк до 20 вересня 2015 року.

Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України, а саме відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі ст.525 ЦК України заборонено односторонню відмову від виконання зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Договір позики, на який посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписаний позичальником ОСОБА_2 та відповідає вимогам цивільного законодавства.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 борг в сумі 55 000,00 грн.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 550,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 158, 212-215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 борг в сумі 55 000,00 грн. та судовий збір у сумі 550,00 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко