АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
-------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Качана В.Я., Барановської Л.В.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «К'ЮБІ І Україна» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014р. по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «К'ЮБІ І Україна» до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

про стягнення страхового відшкодування,

встановила:

у червні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 50 522грн. 22коп. відшкодування шкоди та 506грн. судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 8 липня 2011р. уклав з «Доктор Реддіс Лабораторіс Лімітед» договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено Логан», державний номер НОМЕР_1. 13 вересня 2011р. на Русанівській Набережній у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений застрахований транспортний засіб, у зв'язку із чим 10 жовтня 2011р. страхувальнику було виплачено 50 522грн. 22коп. страхового відшкодування.

Позивач стверджував, що згідно довідки ДАІ та постанови про відмову в порушенні кримінальної справи винним у ДТП є ОСОБА_1, до якого пред'являються вимоги у порядку регресу.

У подальшому позивач змінив позовні вимоги і просив стягнути з ОСОБА_1 1 032грн. 22коп., а з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - 49 490грн., посилаючись на те, що під час судового розгляду було встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у зазначеній страховій компанії.

Рішенням суду від 28 жовтня 2014р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на неповно встановлені судом обставини справи, неправильне застосування норм матеріального права та неналежну оцінку наданим доказам.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.208-210), у судове засідання не з'явилися, направили заперечення на апеляційну скаргу, в яких просять розглядати скаргу у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, який

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/500/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лозинська М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, заперечення на апеляційну скаргу

- 2 -

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», пояснення ОСОБА_1 та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 8 липня 2011р. між ПАТ «Страхова компанія «К'ЮБІ І Україна» та «Доктор Реддіс Лабораторіс Лімітед» укладено договір страхування автотранспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном - автомобілем «Рено Логан», державний номер НОМЕР_1.

13 вересня 2011р. на Русанівській Набережній у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля під керуванням ОСОБА_1, у результаті якої був пошкоджений застрахований автомобіль.

Відповідно до листа Управління ДАІ ГУ МВС України у м. Києві від 4 жовтня 2011р. протокол про вчинення адміністративного правопорушення Правил дорожнього руху України - недотримання дистанції - складено відносно водія ОСОБА_1, але матеріали справи не містять даних про притягнення його до адміністративної відповідальності (с.с.15).

Згідно звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку від 19 вересня 2011р. вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля «Рено Логан», державний номер НОМЕР_1, становить 71120,24грн.

10 жовтня 2011р. позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у сумі 50 522грн. 22коп. (с.с.45).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 січня 2011р. у ПАТ «СК «Українська страхова група» застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів у підтвердження вини водія ОСОБА_1 у ДТП, у результаті якої був пошкоджений застрахований автомобіль.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, саме відповідач ОСОБА_1 зобов'язаний був надати докази того, що застрахований автомобіль був пошкоджений не з його вини і він не повинен нести відповідальність відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 та 1188 ЦК України.

На вказані норми матеріального права та роз'яснення ВССУ не звернув уваги суд першої інстанції, також суд неправомірно не прийняв визнання позову, заявленого до ОСОБА_1., представником відповідача і ухвалив рішення про повне звільнення відповідача ОСОБА_1 від обов'язку відшкодувати завдану шкоду.

Також безпідставним вважає колегія суддів і висновок суду першої інстанції, що прийняття визнання позову представником відповідача порушить права та інтереси ПАТ «СК «Українська страхова група», оскільки за змістом ч. 2 ст. 1166 ЦК України заподіювач шкоди повинен доводити свою невинуватість, а якщо він її визнає, страховик не має правових підстав ставити це визнання під сумнів, а повинен діяти відповідно до умов укладеного із заподіювачем шкоди договором.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що ПАТ «СК «Українська страхова група» не було надано доказів, які б спростовували твердження позивача про пошкодження застрахованого автомобіля саме з вини відповідача ОСОБА_1

Не погоджується колегія суддів і з доводами суду першої інстанції, з яких у якості доказу не був прийнятий висновок спеціаліста Кононенка О.В. від 2 вересня 2014р. щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, згідно якого дорожньо-транспортна пригода сталася у зв'язку із порушенням ОСОБА_1 п.п. 2.3. та 13.1 Правил дорожнього руху, оскільки вказаний висновок не був спростований ОСОБА_1

Також суд не звернув уваги, що відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, саме ОСОБА_1, а не позивач, повинен був довести, що шкода ним була завдана наслідок непереборної сили (стану здоров'я або інше), але таких доказів суду першої інстанції відповідачем надано не було.

Посилання відповідача ОСОБА_1 у поясненнях, направлених на адресу апеляційного суду, на те, що саме позивач повинен був довести його вину у пошкодженні автомобіля, колегія суддів вважає неправомірними з підстав, викладених вище.

Доводи ОСОБА_1, викладені у поясненнях, що він не визнавав позовних вимог, заявлених до нього, так як не приймав участі у судових засіданнях, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у судових засіданнях приймав участь представник ОСОБА_1, який на відповідній правовій підставі представляв інтереси відповідача і який відповідно до ст. 44 ЦПК України має право вчиняти від імені особи, яку представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа, у тому числі визнавати заявлені позовні вимоги.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідачем ОСОБА_1 не надано до апеляційного суду жодного доказу, який би спростував посилання позивача, та ставив під сумнів правомірність дії його представника під час розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що застрахований автомобіль «Рено Логан», державний номер НОМЕР_1, був пошкоджений з вини відповідача ОСОБА_1, який і повинен нести цивільну відповідальність по відшкодуванню завданої шкоди.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З наданих суду позивачем доказів вбачається, що 10 жовтня 2011р. відповідно до договору страхування позивачем виплачено страхове відшкодування «Доктор Реддіс Лабораторіс Лімітед» у сумі 50 522,22грн., тому позивач набув право зворотної вимоги до винної особи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22.1. зазначеного закону визначено, що у разі настання страхового випадку

- 4 -

страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 зазначеного закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом статті 36 вказаного закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У запереченнях проти позову страховика не заперечував, що позивач звертався до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування, але йому було відмовлено у зв'язку із відсутністю документів, які б підтверджували вину страхувальника.

Сам по собі факт не притягнення винної у ДТП особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.

При розгляді цивільної справи, суд на підставі ст. 61 ЦПК України може звільнити сторону від доказування обставин, які були встановлені при розгляді адміністративної справи, а при відсутності таких обставин, сторона повинна довести, що відповідач повинен нести цивільну відповідальність за спричинення шкоди.

При розгляді даної справи позивачем було доведено, що саме з вини ОСОБА_1 трапилася ДТП, у результаті якої був пошкоджений застрахований автомобіль, тому відповідно до положень ст. 1188 ЦК України цей водій повинен нести відповідальність за спричинення позивачу матеріальної шкоди, а оскільки цивільно-правова відповідальність даного водія застрахована, то страховик повинен виконати свої зобов'язання за договором страхування.

Колегія суддів вважає, що вказаними діями ПАТ «СК «Українська страхова група» були порушені права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення зі страховика страхового відшкодування у рамках встановленого договором ліміту відповідальності 50 000грн. за відрахуванням визначеної сторонами франшизи у розмірі 510грн.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої

- 5 -

особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпіло-му різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуван-ням).

Під час розгляду справи судом першої інстанції ПАТ «СК «Українська страхова група» не заявлялося, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ст. 33 вищезазначеного закону, сам ОСОБА_1 через свого представника не висловив згоду відшкодувати завдану шкоду самостійно, а посилався на те, що вказаний обов'язок лежить на страховику, тому колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка підлягає стягненню зі страховика.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно були з'ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, а колегія суддів ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 3130314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «К'ЮБІ І Україна» задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «К'ЮБІ І Україна» 49 490грн. страхового відшкодування та 494грн. 90коп. судового збору, а всього 49 984грн. 90коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «К'ЮБІ І Україна» 1 032грн. 22коп. страхового відшкодування та 11грн. 10коп. судового збору, а всього 1043грн. 32коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: