Провадження 2/328/547/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області суд в складі:

головуючого судді Погрібної О.М.,

при секретарі - Мацинській О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Токмацької міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Токмацької міської ради Запорізької області, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом та за ОСОБА_2 - на 1/3 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вказана квартири належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.12.1998 року, який був укладений на товарній біржі «Правобережна» та не посвідчений нотаріально, тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування на 2/3 частини квартири за ОСОБА_1 та на 1/3 частину квартири за ОСОБА_2в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять задовольнити позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Токмацької міської ради Запорізької області,в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності та при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не відомо.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та третьою особою ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та імені сина ОСОБА_7, 04 грудня 1998 року було укладено договір купівлі - продажу квартири на товарній біржі «Правобережна», відповідно до вимог статті 15 діючого на той час Закону України «Про товарну біржу», угоду було зареєстровано на цій товарній біржі, реєстраційний № Т - 112 та на виконання ст. 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) та п. 11 цього договору право власності у покупця ОСОБА_5 на придбану за біржовим договором квартиру було у цей же день зареєстровано в БТІ, функції якого на той час виконувало Комунальне підприємство «Абрис» у м. Токмак за реєстраційним № 8273, що підтверджується реєстраційним посвідченням та вчиненим на підставі нього напису в Технічному паспорті на квартиру, що знаходиться у власності, згідно якого було викреслено третю особу, а було зазначено дані спадкодавця й проставлено дату зміни власника квартири - 04.12.1998 за підписом працівника БТІ та скріплено печаткою цієї установи.

Відповідно довідки КП «Абрис» від 30 квітня 2015 року за № 234, згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи, що зберігається в архіві КП «Абрис» Токмацької міської ради, станом на 01.01.2013 року, нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 обліковується за ОСОБА_5 - ціла частка, на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.1998 року р№Т-112, посвідченого ЗТБ «Правобережна», зареєстрованого в КП «Абрис».

Оскільки правовідносини щодо набуття у власність спадкодавцем спадкового майна почалися та закінчилися в період дії ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) то й потрібно керуватися нормами того законодавства, яке діяло на той час, тобто окрім правових норм цього ЦК, який був загальним існував на той час спеціальний Закон, який передбачав набуття, користування та розпорядження майном, це зокрема Закон України «Про власність» ( далі по тексту Закон № 697 - XII) від 07. 02. 1991 року, згідно до ч. 2 ст. 12 цього закону передбачалися підстави виникнення права приватної власності, зокрема: громадянин набував право власності на майно, одержане внаслідок укладання угод, не заборонених законом.

При цьому ч. 1 ст. 13 Закону № 697 - XII квартира відносилась до об'єкта власності, ч. 4 цієї ж статті визначалось, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян, а відповідно до вимог статті 49 цього ж закону щодо правомірності володіння майном передбачалось, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Вищезазначена угода містила посилання на положення ст. 227 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.) та ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до яких така угода не підлягала нотаріальному посвідченню, й на виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 04.12.1998 року договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації міста Токмак та відповідні відомості про нового власника, а саме спадкодавця були внесені в технічний паспорт на квартиру, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Реєстрація бюро технічної інвентаризації за спадкодавцем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Вищезазначене не суперечить й вимогами ст. 328 ЦК України (в ред. 2003 р.) відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до вимог положень ч. ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України (в ред. 2003 р.) право власності за договором у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом , при цьому права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно до положень ст. 650 ЦК України ( в ред. 2003 р.) передбачено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Тобто правові норми ЦК України, як в редакції 1963 року так і в редакції 2003 року, який є чинним на теперішній час біржові операції, у тому числі й укладання угод купівлі - продажу регулювались та продовжують регулюватися спеціальним актом цивільного законодавства, а саме Законом України «Про товарну біржу» (Закон 1956 - XII ) від 10.12.1991 року, із внесеними змінами.

Згідно довідки від 22.04.2015 року, виданої ПП «Токмак-Центр» ОСОБА_5 був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 22.06.1999 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5. Крім того, колишня власниця квартири ОСОБА_4 залишається зареєстрованою у спірній квартирі, проте не відноситься до членів сім'ї померлого й тому не може бути спадкоємцем.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в шестимісячний строк звернулась в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Позивач ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_5 була неповнолітньою, тому вважається такою, що прийняла спадщину.

22 квітня 2015 року постановою державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори Зиріної О.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що правовстановлюючим документом на спадкове майно є договір купівлі-продажу квартири від 04.12.1998 року, реєстраційний № Т-122, укладений та зареєстрований Запорізькою Товарною біржею «Правобережна». Даний договір нотаріально посвідчено не було. Таким чином, за наданими документами немає законних підстав для видачі свідоцтва про права на спадщину.

Позивач ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 05.липня 1973 року Міськбюро ЗАГС м. Токмак Запорізької області, актовий запис № 337.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії НОМЕР_4, виданим 23 липня 2008 року Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 80.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, виданим 16.07.2008 року Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №341.

Відповідно до ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України ( в ред. 2003 р.) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), при цьому спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а також до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з наданих суду матеріалів спадкової справи №491/08, відкритої 16.12.2008 року, заповіту спадкодавець не складав. Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1.

Крім позивачів, спадкоємцем першої черги являється також батько ОСОБА_5 - ОСОБА_9, який звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.ст. 1220, 1261 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив і батьки.

Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Згідно до вимог положень ч. 1 ст. 1267 ЦК України (в ред. 2003 р.) частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тобто кожному із спадкоємців повинно належати було по 1/3 частині у спадковому майні - квартирі, але в силу вимог положень ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємиць ОСОБА_10 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_1, тим самим збільшивши долю останньої у спадковому майні додатково на 1/3 частину, й таким чином ОСОБА_1 має право на 2/3 частини у спадковому майні, тобто житловій квартирі, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5

Таким чином, вважається, що спадкодавець мав право власності на житлову квартиру, яка відноситься до спадкового майна, яке в силу вимог положень ст. 1268 ЦК України (в ред. 2003 р.) позивачами було прийняте у спадщину, як спадкоємцями за законом.

У зв'язку з цим позивачці ОСОБА_1 повинно належати 2/3 частини у спадковому майні у 2 - ох кімнатній житловій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а співпозивачці ОСОБА_2 відповідно повинно належати - 1/3 частина у цьому спадковому майні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що позивач ОСОБА_1 звернулась в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, а донька померлого - позивач ОСОБА_2 на час смерті батька була неповнолітньою, те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, сам факт відсутності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, не може вважатися відсутністю прав на відповідне майно, якщо воно правомірно отримано у власність. В даному випадку, суд вважає, що оскільки квартира АДРЕСА_1 набута померлим правомірно, дійсність договору купівлі-продажу від 04.12.1998 року ніким не оспорюється, зазначений договір виконаний його сторонами, реєстрація права власності на квартиру проведена у встановленому законом порядку (на час виникнення правовідносин), то позивачі мають право отримати її у власність в порядку спадкування. Суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення.

Керуючись ст.ст.10,31,58-60,209,213-218,256,259 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини у двокімнатній житловій квартирі АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину у двокімнатній житловій квартирі АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: