АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4357/15 Головуючий 1 інстанції - Овсянніков В.С.
Справа № 619/573/15-ц Доповідач - Пилипчук Н.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Гуцал Л.В., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря Шабас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові cправу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Харківській області, Управління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області про відшкодування шкоди та виплату компенсації,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що під час проходження служби в органах пожежної охорони 29.10.1989 року з ним стався нещасний випадок, який пов'язаний із виконанням службових обов'язків в ході гасіння пожежі за адресою: вул. Сумська, 6.118, м. Харків, підвальне приміщення житлового будинку, в якому розмішувався склад підприємства «Трансгаз». Він разом з караулом 9-СВПЧ по охороні Київського району м. Харкова УПО УВС Харківського облвиконкому у складі начальника караулу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 29.10.1989 року о 23 годині 45 хвилин здійснювали гасіння пожежі у вищевказаному підвальному приміщенні. При гасінні осередку пожежі у приміщенні складу, де він перебував разом із співробітниками стався вибух. Внаслідок вибуху його разом із співробітниками було доставлено до лікарні машиною швидкої допомоги з травмами різного ступеню тяжкості. В результаті нещасного випадку він отримав опіки І та II ступенів обличчя, верхніх кінцівок, забій лівого плеча та опіки слизової оболонки очей І ступеню. Разом з тим, розслідування нещасного випадку було протиправно розпочато лише через 21 рік після нещасного випадку на підставі наказу начальника ГУ МНС України в Харківській області від 16.07.2010 року №193. Нещасний випадок на виробництві призвів до моральних страждань, оскільки у нього порушився нормальний життєвий ритм, він повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя, позбавлений можливості займатися фізичною працею у повній мірі, яку бажав би за відсутності опіків І та II ступенів, змушений постійно проходити відповідний курс лікування у медичному закладі. Крім того, при звільненні зі служби в ДСНС України 10.06.2014 року йому не була виплачена компенсація за невикористану у 2005 році відпустку.

Позивач просить стягнути з Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Харківській області на його користь моральну шкоду у розмірі 25000 грн.; стягнути з Управління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області на його користь моральну шкоду у розмірі 25000 грн.; стягнути з Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України в Харківській області на його користь грошову компенсацію за невикористану відпустку 2005 року.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Посилається на ті самі доводи, якими обґрунтовував позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 27.10.1986 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до Управління державної пожежної охорони УМВС України в Харківській області на посаду пожежника згідно наказу УПО №51 від 21.10.1986 року. 10.06.2014 року на підставі наказу ГУ ДСНС України в Харківській області від 10.06.2014 року №151 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в ДСНС України (а.с.9-10).

24.11.1989 року інспекцією по особовому складу ВК УВС Харківського облвиконкому за результатами проведеної перевірки по факту травмування на пожежі співробітників СДПЧ-9 УПО 28.10.1989 року, надано відповідний висновок яким встановлено причину та підстави отримання ушкодження як пов'язані з виконанням службових обов'язків.

Наказом №193 від 16.07.2010 року призначено склад комісії із розслідування нещасного випадку, який стався 29.10.1989 року (а.с.11-12).

30.07.2010 року складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виконанням службових обов'язків ОСОБА_1 29.10.1989 року о 23 годині 45 хвилин за адресою: вул. Сумська, 118, м. Харків, в якому зазначено, що останній отримав опіки І та II ступенів обличчя, верхніх кінцівок, забій лівого плеча та опіки слизової оболонки очей І ступеню (а.с.13-15).

Згідно висновку викладеного в акті від 30.07.2010 року про спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався 29.10.1989 року о 23 годині 45 хвилин в 9-СВПЧ по охороні Київського району м. Харкова Управління пожежної охорони УВС Харківського облвиконкому, нещасний випадок вважається таким, який пов'язаний з виконанням службових обов'язків. Нормативно-правові акти та посадові інструкції з питань охорони праці не порушувались (а.с.16-18).

Як вбачається зі свідоцтва про хворобу ОСОБА_1 №159 від 13.05.2014 року лікарсько-експертною комісією ГУ ДСНС України в Харківській області встановлено, що захворювання пов'язані з проходженням військової служби, травми та її наслідки пов'язані з виконанням обов'язків військової служби (а.с.22-23). Також даний факт підтверджується виписками з історії хвороби ОСОБА_1 (а.с.24-28).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, які набрали чинності в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або фізичних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу спричинення позивачу моральної шкоди, яку він пов*язує з нещасним випадком на виробництві що стався у 1989 році. Позивач вказує, що моральна шкода була завдана йому саме в результаті цього нещасного випадку, який призвів до моральних страждань, оскільки у нього порушився нормальний життєвий ритм, він повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя, позбавлений можливості займатися фізичною працею у повній мірі, яку бажав би за відсутності опіків І та II ступенів, змушений постійно проходити відповідний курс лікування у медичному закладі.

Таким чином, спірні правовідносини, зокрема, нещасний випадок на виробництві виник до набрання чинності Законом N 3188-12 від 6.05.93, яким Цивільний Кодекс 1963 року було доповнено статтею 440-1 «Відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Позивач, крім іншого, просить також стягнути на його користь компенсацію за невикористану відпустку на підставі ст. 74-84 КЗпП України.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач не працював на підприємстві відповідача за трудовим договором, а проходив військову службу, отримував грошове забезпечення, тому норми на підставі яких заявлено позов не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від З0 квітня 2015 року залишити без змін

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді