Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2015 Справа №607/19862/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Музика О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення із ОСОБА_2 9454,27 грн. матеріальної шкоди, стягнення із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 68,10 грн. матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2014р. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мерседес-311» д.н.з. НОМЕР_3, рухаючись в м. Тернополі по вул. Острозького, порушив п. 13.1. Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мітсубуші Лансер» д.н.з. НОМЕР_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Автомобіль позивача був застрахований в ПрАТ АСК «Скарбниця» згідно договору добровільного страхування КАСКО. На підставі цього договору позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 18390,27 грн. Даний розмір страхового відшкодування, визначений експертною оцінкою, відповідав розміру вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу та за мінусом франшизи у розмірі 68,10 грн. Оскільки ПрАТ АСК «Скарбниця» виплатила позивачу страхове відшкодування, то відповідач ПрАТ СК «Уніка» (страховик за полісом відповідача) зобов'язана, на думку позивача, компенсувати йому франшизу згідно договору КАСКО, а саме 68,10 грн. Згідно експертної оцінки, вартість відновлювального ремонту без врахування зносу становить 27986,06 грн.. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути із відповідача ОСОБА_2, як особи винної у пошкодженні майна позивача, різницю між вартістю сплаченою за ремонт автомобіля (включаючи вартість нових деталей) та вартістю відновлювального ремонту із врахуванням зносу транспортного засобу, а також віднявши франшизу, що становить 9454,27 грн.

В судове засідання позивач не з'явилась, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча не одноразово належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Подав суду письмове заперечення, згідно якого не погоджується із доводами позивача щодо наявності законних підстав для стягнення коштів.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Уніка» в судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Також подав письмове заперечення на позов, згідно якого вказує на безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для розгляду справи без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

18.09.2014 року близько 14 год. 00 хв. відповідач ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-311», д.н.з. НОМЕР_3, по вул. Острозького в м. Тернополі, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_4, яким керувала позивач ОСОБА_1, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні ушкодження.

Зазначене ДТП сталося з вини відповідача ОСОБА_2, що підтверджено наданою суду копією постанови Тернопільського міськрайонного суду від 14.10.2014 року у справі про адміністративне правопорушення №607/15900/14-п.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, підставою звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок чи постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З метою визначення розміру страхового відшкодування та встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_4, ФОП ОСОБА_4 19.09.2014р. складено акт огляду колісного транспортного засобу та 22.09.2014р. складено звіт (висновок про вартість) №Ю-1.1660 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу, який є чинним на час розгляду даної цивільної справи.

Відповідно до даного звіту, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (розмір збитків) становить 18458,37 грн.

На час, коли відбулась ДТП, автомобіль позивача «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_4 був застрахований, у тому числі на випадок ДТП, в ПрАТ АСК «Скарбниця», згідно договору страхування транспортних засобів №32/14014/АТ/13 від 08.10.2013р. та додаткової угоди від 25.07.2014р. На підставі цього договору (додаткової угоди), заяви позивача про виплату страхового відшкодування від 25.09.2014р., та страхового акту №72/К/14 від 30.09.2014р. (додатку №1 до страхового акту) позивачу було виплачено ПрАТ АСК «Скарбниця» страхове відшкодування в розмірі 18390,27 грн. (розмір збитків визначених оцінювачем 18458,37 грн. - безумовна франшиза 68,10 грн.).

Судом також встановлено, що на момент скоєння ДТП за участю пошкодженого автомобіля під керуванням позивача та автомобіля «Мерседес-311», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням відповідача ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована перед третіми особами на випадок ДТП з 12.02.2014р. по 11.02.2015р. у ПрАТ «СК «Уніка», що підтверджується наявним в матеріалах справи полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС за №9561546.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 1166 ЦК України, шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка заподіяла шкоду, якщо та не доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

У відповідності до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, якщо шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, ця шкода відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна (при відшкодуванні збитків) враховується зношеність пошкодженого майна.

Аналогічне положення міститься і в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Крім того, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі Методика) встановлюється порядок оцінки (визначення вартості) дорожніх транспортних засобів (далі ДТЗ), регламентуються загальні принципи, методи оцінки та товарознавчих досліджень, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості ДТЗ.

Згідно п. 2.4. зазначеної Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Питання про стягнення витрат, яких зазнав позивач для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) в даному позові не ставиться. Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 різницю між вартістю сплаченою за ремонт автомобіля (включаючи вартість нових деталей) та вартістю відновлювального ремонту із врахуванням зносу транспортного засобу, а також віднявши франшизу, що становить 9454,27 грн.

Відповідно до звіту (висновку про вартість) №Ю-1.1660 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (18458,37 грн.) визначена як сума вартості відновно-ремонтних робіт (5406,14 грн.), вартості необхідних для ремонту матеріалів (3604,14 грн.), вартості складових (деталей, вузлів і агрегатів), що підлягають заміні під час ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових (18979,46 х (1-0,502)), де 0,502 - і є коефіцієнт фізичного зносу визначений експертом.

Тобто 18458,37 = 5406,14 + 3600,46 + 18979,46 х (1 - 0,502).

Таким чином, матеріальна шкода є меншою за вартість відновлювального ремонту за рахунок зменшення вартості складових частин автомобіля, які підлягають заміні, на коефіцієнт їх зносу. Стягнення вартості відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту зносу не ґрунтується на вимогах закону.

Посилання позивача на положення статті 1194 ЦК України, згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) не береться судом до уваги. Дана норма могла б бути застосована, зокрема, коли вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу перевищила б максимальну суму страхової виплати, яка передбачена страховим договором, або щодо стягнення франшизи, яка також не виплачується страхувальником.

Враховуючи те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь вищевказаної різниці між фактичною вартістю ремонту автомобіля і вартістю ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу (виплаченої за договором КАСКО) є безпідставними.

Щодо позовних вимог про стягнення із ПрАТ «СК «Уніка» 68,10 грн. не відшкодованої ПрАТ «СК «Скарбниця» франшизи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Позивачем не надано жодних доказів подання відповідачу ПрАТ «СК «Уніка» заяви про страхове відшкодування із відповідними документами передбаченими статтею 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позовна заява також не містить посилань на звернення позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування.

При цьому, ПрАТ «СК «Уніка» стверджує, що жодних звернень позивача про виплату страхового відшкодування 68,10 грн. до них не було.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю звернення позивача до відповідача ПрАТ «СК «Уніка» про виплату страхового відшкодування в сумі 68,10 грн. із наданням усіх передбачених при цьому документів, у цього відповідача не виникло обов'язку перед позивачем про виплату страхового відшкодування, а відтак позовні вимоги і в цій частині є безпідставними.

Так як рішення ухвалено не на користь позивача, судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 79, 86, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук