АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/747/15 Справа № 183/4477/14 Головуючий у 1 й інстанції - Березюк В. В. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року по справі за її позовом до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання не чинним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди, в описовій частині було встановлено, що її звільнення з займаної посади було проведено без законних правових підстав, але в задоволенні позовних вимог було відмовлено через порушення строків позовної давності (1-місячного строку для звернення до суду). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року вищезазначене рішення було скасовано, в задоволенні її позовних вимог було відмовлено у зв'язку із закінченням строку трудового контракту, рішення Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 5-4/VI від 16 березня 2011 року «Про дострокове розірвання контракту з керівником КП «Надія» та звільнення із роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України» визнано незаконним, та стягнуто з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 611,92 грн. та моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

25 липня 2013 року вона звернулася до Голубівської сільської ради Новомосковського району з письмовою заявою, в якій просила скасувати в трудовій книжці запис № 26 про звільнення у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків і виконати інший запис щодо звільнення у зв'язку з закінченням строку дії контракту; до заяви вона долучила трудову книжку.

20 листопада 2013 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року було виконано, в трудову книжку внесено запис за № 27 про те, що «Запис № 26 недійсний» та запис № 28 «Звільнена 11 жовтня 2012 року за ч.2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового контракту».

Трудову книжку відповідач повернув 26 листопада 2013 року.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що відповідач незаконно утримував трудову книжку протягом семи місяців, у зв'язку з чим вона була позбавлена реальної можливості працевлаштуватися в іншому місці, ОСОБА_2 просила стягнути з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з вини відповідача в розмірі 18 657,60 грн. та 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-3).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено (а.с. 102-106).

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову (а.с. 108-110).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання не чинним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, в описовій частині було встановлено, що звільнення ОСОБА_2 із займаної посади було проведено без законних правових підстав, але в задоволені позовних вимог було відмовлено через порушення строків позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року було скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Голубівської сільської ради про поновлення її на роботі було відмовлено у зв'язку із закінченням строку трудового контракту, рішення Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 5-4/VI від 16 березня 2011 року «Про дострокове розірвання контракту з керівником КП «Надія» та звільнення із роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України» визнано незаконним та стягнуто з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 611,92 грн. та моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. (а.с.12-14). Зазначене рішення набрало чинності, а тому обставини, ним встановлені, згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що на правовідносини, які склались між сторонами, ст. 236 КЗпП Україна не розповсюджується і не може бути застосована, оскільки ОСОБА_2 на роботі не поновлювалась.

Відповідно до ст. 236 КЗпП, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір, про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Із рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року вбачається, що позивачка на роботі не поновлювалась, тому відсутні законні підстави для задоволення позову. Тим більше, що судом встановлені і не заперечувалось позивачкою, що при звільненні у 2011 році вона трудову книжку отримала, і лише 25 липня 2013 року надала її відповідачу для скасування запису № 26 про звільнення у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків та виконання іншого запису щодо звільнення у зв'язку з закінченням строку дії контракту.

Крім того, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 237-1 КЗпП України, та роз'яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої приналежності, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд мотивував своє рішення про відмову у задоволенні позову тим, що позивачка повинна була звертатись до Апеляційного суду Дніпропетровської області, яким було винесено 10 квітня 2013 року рішення про визнання незаконним рішення Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 5-4/VI від 16 березня 2011 року «Про дострокове розірвання контракту з керівником КП «Надія» та звільнення із роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України», - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки не спростовує вищенаведених підстав для відмови у задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2013 року відповідача було зобов'язано негайно внести зміни у її трудову книжку, - спростовуються резолютивною частиною вказаного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки зводяться, в основному, до повторення обставин справи, викладених у позовній заяві, цитування норм діючого законодавства, та незгоди із оцінкою судом 1 інстанції наданих доказів. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, який у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін і обставини справи. Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення - не встановлено, підстав для виходу за межі апеляційної скарги - не вбачається, тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: