АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5831/15 Головуючий 1 інстанції - Грищенко І.О.
Справа № 638/931/15-ц Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - право власност
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.

суддів: Крилової Т.Г., Кірсанової Л.І.

за участю секретаря - Шабас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою прокурора Дзержинського району м. Харкова на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Харківська міська рада, про визнання права власності-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.03.2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №0503/14, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продав, а він отримав у власність нежитлову будівлю літ. "В-1" загальною площею 21,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Між ними досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору. На виконання умов п. 6 договору ОСОБА_2 передав йому ключі від спірної нежитлової будівлі, але договір нотаріально посвідчено не було, відповідач ухиляється від таких дій. Крім того, в 2014 році він самовільно, власними силами, за власні кошти виконав реконструкцію спірної нежитлової будівлі постійно використовував її без будь-яких претензій з боку громадян, юридичних осіб або органів державної влади, місцевого самоврядування. На даний час реконструкцію завершено. На його замовлення 29.12.2014 року КП "Харківське міське БТІ" виготовило технічний паспорт на спірну будівлю, згідно даних якого загальна площа будівлі після реконструкції склала 23,0 кв. м, а на момент продажу площа будівлі складала - 21,0 кв. м. Оскільки реконструкція проводилася з додержанням пожежних та санітарних норм та правил, але без отримання відповідних дозволів Харківської міської ради, він позбавлений можливості оформити право власності в позасудовому порядку.

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 05.03.2014 року №0503/14, укладений між ним та ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на нежитлову будівлю літ. "В-Г, загальною площею 23,0 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі № 0503/14 від 05.03.2014 року, укладений між громадянином України ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_1; визнано за ОСОБА_1, право власності на нежитлову будівлю літ. «В-1», загальною площею - 23.0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі прокурор Джержинського району м. Харкова в інтересах держави просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач проти апеляційної скарги заперечував, вважав рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Відповідач в судове засідання не з*явився, на його адресу направлялись судові повістки. ОСОБА_2 достовірно відомо про те, що в провадженні апеляційного суду знаходиться ця справа, оскільки судову повістку на первісне судове засідання ОСОБА_2 отримав, подав до апеляційного суду заяву в якій просив розгляд справи відкласти, надати можливість ознайомитись з матеріалами справи та підготувати письмові заперечення. Проте, надалі для отримання судових повісток у відділення поштового зв*язку ОСОБА_2 не з*являється, з матеріалами справи не ознайомився, заперечень проти апеляційної скарги не подавав. За таких обставин, з огляду на встановлені строки розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 який фактично ухиляється від участі в розгляді цієї справи.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний об'єкт може бути визнано власністю позивачів в порядку ст. 331, ст. 376 ЦК України.

Проте, погодитись з таким висновком суду неможна, оскільки такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального права і суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним є самочинно збудоване нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Харків, Леніна, 39.

05.03.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був підписаний договір купівлі-продажу №0503/14, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 отримав у власність нежитлову будівлю літ. "В-1" загальною площею 21,0 кв, м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач наполягає, що посвідчити спірний правочин нотаріально не виявляється можливим, у зв'язку з ухиленням ОСОБА_2 від таких дій.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 4 статті 182 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (стаття 317 ЦК України).

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Матеріали справи не містять будь-яких правовстановлюючих документів, які б підтверджували той факт, що на час укладення договору купівлі-продажу №0503/14 від 05.03.2014 р. право власності на нерухоме майно, що є предметом договору належало ОСОБА_2 Позивачем не доведено, що ОСОБА_2 ухилявся від посвідчення договору та що така можливість втрачена.

За таких обставин відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу №0503/14 від 05.03.2014 року дійсним.

Крім того, позивач вказує, що в 2014 році самовільно, власними силами, за власні кошти виконав реконструкцію спірної нежитлової будівлі, постійно використовував її без будь-яких претензій з боку громадян, юридичних осіб або органів державної влади, місцевого самоврядування. На даний час реконструкцію завершено.

На замовлення позивача 29,12,2014 року КП "Харківське міськБТІ" виготовило технічний паспорт на спірну будівлю по пр.. Леніна, 39 в м, Харкові, згідно даних якого загальна площа будівлі після реконструкції склала 23,0 кв, м, а на момент продажу площа будівлі складала - 21,0 кв. м, в 2014 році.

Визнаючи право власності на реконструйовану будівлю суд першої інстанції виходив з того, що реконструкція проводилася з додержанням пожежних та санітарних норм та правил, але без отримання відповідних дозволів Харківської міської ради, тому позивач позбавлений можливості оформити право власності і позов підлягає задоволенню.

Проте, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Згідно ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельних контроль та нагляд, який у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

За змістом ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно роз*ясень наданих у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) 30.03.2012 № 6» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Питання прийняття в експлуатацію об'єктів самочинного будівництва врегульовано Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461 та Порядком вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом, затверджених рішенням Харківської міської ради від 17.08.2011р. № 390/11.

Матеріали справи не містять доказів того, що самовільна споруда введена в експлуатацію, що вона споруджена на земельній ділянці, яка відведена для цієї мети.

Таким чином, обов'язкові передумови набуття права власності позивачем на спірне нерухоме майно не виконані.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є суттєвими, а рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не можна визнати законним та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Джержинського району м. Харкова задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Харківська міська рада, про визнання права власності.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -