У х в а л а

1 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяви представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_10, правонаступником якого є ОСОБА_11, третя особа - приватний нотаріус Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Саяпіна Ірина Генріхівна, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено: визнано недійсним заповіт ОСОБА_13 від 29 липня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Саяпіною Т.Г. 29 липня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 746.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_11, до якої приєдналась приватний нотаріус Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Саяпіна І.Г., задоволено, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року скасовано, рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2014 року залишено в силі.

25 червня 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які діють в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, звернулись до Верховного Суду України із заявами про перегляд вищезазначеного судового рішення з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 1233, 1244, 1247, 1248, 1251, 1252, 1257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня і 19 грудня 2012 року, в яких, на їх думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 березня 2015 року, про перегляд якої порушують питання заявники, та скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, касаційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача було вільним, відповідало його волі, при оформленні та посвідченні заповіту були дотримані вимоги статті 1247 ЦК України.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на які заявники посилаються як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 16 травня 2012 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення місцевого суду, погодився з його висновком про те, що оспорюваний заповіт заповідач не підписував;

- в ухвалі від 19 грудня 2012 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_10, правонаступником якого є ОСОБА_11, третя особа - приватний нотаріус Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Саяпіна Ірина Генріхівна, про визнання заповіту недійсним за заявами представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко