УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_4 про відшкодування майнових збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Київ» - Кічука Олега Івановича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 6/235 від 14 травня 2009 року із товариства з обмеженою відповідальністю «Київська нерухомість» (далі - ТОВ «Київська нерухомість») стягнуто на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 30 465 000 грн.

Оскільки у добровільному порядку та через органи державної виконавчої служби йому не вдалося стягнути зазначену заборгованість, банк звернувся до Господарського суду м. Києва із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18 травня 2010 року визнано розмір вимог кредитора ПАТ «АКБ «Київ» у сумі 30 490 618 грн.

Зазначало, що крім даного договору між ним та ТОВ «Київська нерухомість» були укладені ще два кредитні договори від 14 березня 2008 року 03/2008 та від 1 жовтня 2008 року № 67/08.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 6 жовтня 2010 року його визнано кредитором по відношенню до боржника ТОВ «Київська нерухомість» з грошовими вимогами на суму 106 097 393 грн 41 коп., з яких 38 258 480 грн 34 коп. - вимоги забезпечені заставою, 96 561 262 грн 80 коп. - вимоги четвертої черги, 1 768 268 грн 27 коп. - вимоги шостої черги

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11 січня 2012 року ПАТ «АКБ «Київ» визнано поточним кредитором ТОВ «Київська нерухомість» на суму 13 906 496 грн 86 коп., а загальна сума його кредиторських вимог становила 120 003 890 грн 27 коп.

Після продажу арбітражним керуючим майна банкрута на його користь було перераховано лише 8 581 965 грн, за рахунок яких частково погашені кредиторські вимоги банку.

Проте не виплаченою залишилася сума боргу в розмірі 111 421 925 грн 27 коп.

На підставі ухвали Господарського суду м, Києва від 26 березня 2013 року ТОВ «Київська нерухомість» було ліквідовано та виключено з ЄДРПОУ у зв'язку із відсутністю інших активів у боржника.

Директор ТОВ «Київська нерухомість» ОСОБА_4 у період здійснення підприємством господарської діяльності вчиняв дії, які призвели до стійкої фінансової неспроможності товариства.

14 лютого 2012 року позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про перевірку викладених фактів та порушення відповідної кримінальної справи.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 9 листопада 2012 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ст. 219 КК України, закрито на підставі п. «в» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011 році».

Враховуючи наведені обставини, ПАТ «АКБ «Київ» просило стягнути із ОСОБА_4 майнові збитки, завдані внаслідок вчинення злочину, у розмірі 111 421 925 грн 27 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «АКБ «Київ» відмовлено.

У касаційній скарзі Кічук О.І. в інтересах ПАТ «АКБ «Київ» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення ст. 1166 ЦК України, врахувавши роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», на підставі наявних у справі доказів, які оцінені відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із недоведеності факту завдання банку майнової шкоди у розмірі 111 421 925 грн 27 коп. саме ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Що стосується посилань у касаційній скарзі на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 9 листопада 2012 року (а.с. 20, том 1), як на доказ заподіяння шкоди банку у зазначеному розмірі, то зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_4 органами досудового слідства обвинувачувався у тому, що в період 2008-2011 років своїми умисними діями, які виразились у вчиненні ним як службовою особою суб'єкта господарської діяльності дій в інтересах третіх осіб, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб'єкта господарської діяльності, та заподіяло велику матеріальну шкоду кредитору, він вчинив злочин, передбачений ст. 219 КК України.

Проте, жодного згадування про розмір такої шкоди постанова не містить.

Крім того, суди правильно виходили із відсутності делікту, зокрема, причинно-наслідкового зв'язку між неповерненням кредиту ТОВ «Київська нерухомість» та вчиненим ОСОБА_4 злочином.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків судів і не дають підстав вважати, що ними при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення судів попередніх інстанцій є правильними та законними, ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Київ» - Кічука Олега Івановича відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик