АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5899/2015 Головуючий в 1 інстанції - Мальченко О.В.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2013 року. У жовтні 2014 року позивачу стало відомо, що на квартиру накладено арешт постановою державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в ході виконавчого провадження № 44274239. Боржником у вказаному виконавчому провадженні є інша особа, а саме ОСОБА_2 , яка була попереднім власником зазначеної квартири. Накладення арешту на квартиру перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належними йому майном.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.02.2015 року позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту - задоволено.

Звільнено з-під арешту належне на праві власності ОСОБА_1 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, який був накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 13.10.2014 року.

Стягнуто з Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначив, що суд прийшов до хибного висновку про те, що квартира, на яку накладено арешт належить на праві власності позивачу, оскільки заочним рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 були визнані недійсними, а отже відсутні підстави вважати, що позивач є власником нерухомого майна на яке накладено арешт. Також, вказував, що ухвалюючи рішення судом порушено вимоги ст. ст. 212, 213 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку доводи підтримав.

Позивач та його представник доводи скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 15.10.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8-11).

Суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 була набута продавцем на прилюдних торгах, які відбулися 22.11.2012 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належало ОСОБА_2 (а.с. 18-21).

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження № 44274239 та пояснень представника відповідача - головного державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Данилюка Р.В. вбачається, що 06.08.2014 року ним, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-4729/11 виданого 16.04.2014 року Деснянським районним судом м. Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2

13.10.2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві ДанилюкомР.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 (а.с. 16).

22.10.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1.

Листом від 12.11.2014 року головний державний виконавець відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Данилюк Р.В. повідомив позивача проте, що у відповідності до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» позивач має звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

24.11.2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Данилюком Р.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з тих підстав, що предмет іпотеки квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності ОСОБА_2 не належить.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що на час звернення позивача до суду, останній є власником квартири АДРЕСА_1, яка набута ним на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстровано в порядку визначеному ст. 334 ЦК України. Наявні в справі матеріали не спростовують обґрунтованість вимог позивача та не містять доказів, які б свідчили про неправомірність набуття ним права власності на вищезазначену квартиру, визнання недійсною угоди на підставі якої зазначена квартира була набута позивачем або витребування останньої у визначеному законодавством порядку на користь інших осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки вони в повній мірі відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону .

Апеляційним судом встановлено, що 21.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір та договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконання обов'язків ОСОБА_2 по кредитному договору банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2011 року було задоволено вимоги банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів.

22.11.2012 року здійснюючи виконавче провадження за вищезазначеним рішенням, предмет іпотеки було реалізовано на публічних торгах, переможцем яких став ОСОБА_3 (а.с. 18-21).

15.10.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року визнано недійсними проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна - квартири загальною площею 69, 10 кв. м., яка заходиться за адресою: АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_2 на праві власності. (а.с. 51-53)

Вказане рішення набрало законної сили 16.10.2013 року після перегляду його в апеляційному порядку та після того, як новим власником квартири став позивач (а.с. 54-60).

До розгляду справи про визнання торгів недійсними її новий власник залучений не був.

На даний час позивачем у справі на вказане рішення подана касаційна скарга.

Враховуючи, що позивач набув право власності на спірну квартиру до набрання законної сили рішенням про визнання торгів недійсними, а також в період коли вказана квартира вже не перебувала в іпотеці відповідача та з неї зняті були всі заборони, суд обґрунтовано звільнив вказану квартиру з під арешту, оскільки на момент накладення арешту квартира не перебувала у власності боржника та в іпотеці.

Доводи банку, про те, що в пункті 30 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені, колегія не може врахувати, тому, що в даній справі судом встановлено, що квартира на момент визнання торгів недійсними, вже вибула з власності особи, яка придбавала її на торгах, а тому в спосіб зазначений у вказаному пункті постанови, права банку вже захищені бути не могли, без звернення до суду з відповідними вимогами до останнього власника квартири .

Суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи на підставі доказів, які сторони надавали суду, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: