Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/214/15р. Головуючий у 1-й інстанції Калугіна І.О.
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 жовтня 2014 року про забезпечення позову

у справі за позовом Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області до ОСОБА_3, про визнання договору оренди недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Вознесенська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним.

У жовтні 2014 року Вознесенська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

В заяві зазначало, що 8 червня 2005 року між Вознесенівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, в якості орендодавця, та ОСОБА_3, в якості орендаря, було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 12,9228га, яка розташована в АДРЕСА_1.

Вищевказаний договір зареєстровано в МРВ ЗРФ «Центр державного земельного кадастру» 29 червня 2005 року в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №14.

Позивач вказував, що відповідач є користувачем спірної земельної ділянки і тому він має право на виконання будь-яких сільськогосподарських робіт, в тому числі здійснення посіву сільгосподарської культури. В цьому випадку відповідно до земельного та цивільного законодавства України ОСОБА_3 матиме право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, а також на вироблену продукцію. Тобто, у випадку задоволення позовних вимог Вознесенівської сільради, право на користування ОСОБА_3 земельною ділянкою фактично буде припинено, проте він матиме право власності на вироблену продукцію, яку складають засіяні сільськогосподарські культури, у т.ч. зернові. Отже, доки відповідач не збере вирощений врожай, рішення, при задоволені моїх позовних вимог, буде виконати не можливо, оскільки чинне законодавство України дає відповідачу право на захист свого права власності та усунення будь-яких перешкод. Просив забезпечити позов захороненням здійснювати будь-які сільськогосподарські роботи на земельній ділянці. Позивач просив суд забезпечити позов, шляхом заборони ОСОБА_3 вчинення будь-яких дій щодо використання на підставі договору оренди від 08.06.2005 року земельної ділянки площею 12,9228га, а саме: здійснення посіву, збору врожаю, поливу, удобрення викопування, та інші будь-які дії, які можуть призвести до зміни стану земельної ділянки та посівів на ній, до розгляду справи по суті позовних вимог.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 жовтня 2014 року вжито заходи забезпечення позову. Заборонено ОСОБА_3 вчинення будь-яких дій щодо використання на підставі договору оренди від 08.06.2005 року земельної ділянки площею 12,9228га, а саме: здійснення посіву, збору врожаю, поливу, удобрення викопування, та інші будь-які дії, які можуть призвести до зміни стану земельної ділянки та посівів на ній, до розгляду справи по суті позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З матеріалів, які надійшли до апеляційного суду вбачається, що позовні вимоги полягають у визнанні недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 8 червня 2005 року Вознесенівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, в якості орендодавця, та ОСОБА_3, в якості орендаря. Земельна ділянка загальною площею 12,9228га розташована в АДРЕСА_1. Договір зареєстровано в МРВ ЗРФ «Центр державного земельного кадастру» 29 червня 2005 року в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №14.

Наслідком задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки є припинення права користування нею з боку відповідача.

Ухвалюючи про заборону користування спірною земельною ділянкою в порядку забезпечення позову суд першої інстанції не взяв до уваги роз'яснення п.п.4, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.1996р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову». Верховним Судом вказано: розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

З тексту оскарженої ухвали видно, що у порушення порядку складення ухвали, в ній не міститься мотивувальної частини з зазначенням підстав, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд не дав оцінки тій обставині, чи обраним способом забезпечення позову не буде фактично задоволено позовні вимоги без розгляду справи по суті позовних вимог.

В цій частині доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Оскаржена ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 жовтня 2014 року про забезпечення позову у цій справі скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: