Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Гордійчук С.О., Шимківа С.С.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 травня 2007 року в розмірі 26374 грн. 11 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 263 грн. 74 коп..

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що суд першої інстанції невірно визначив природу спірних правовідносин та безпідставно задоволив позов, не застосувавши строку позовної давності, не перевірив дійсну заборгованість.

Стверджує, що суд першої інстанції невірно витлумачив п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг на підтвердження того, що договір діє _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/301/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Денисюк М.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Вважає, що строк дії договору не міг бути довшим ніж 24 місяці з дня підписання, тобто до 29 травня 2009 року.

Вказує, що строк дії договору закінчився 29 травня 2009 року, а позивач звернувся до суду 03 жовтня 2013 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Крім того, стверджує, що після повернення кредиту 02 жовтня 2008 року в сумі 6406 грн. кредитною карткою вона не користувалася.

Посилаючись на викладені обставини, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що строк дії кредитної картки відповідача закінчився в травні 2011 року, позивач звернувся в суд в жовтні 2013 року, в строк визначений законом. Оскільки умови кредитного договору відповідачкою після закінчення строку дії картки в 2011 році не виконувались, кошти на рахунку були відсутні, тому стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 травня 2007 року в розмірі 26374 грн. 11 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 263 грн. 74 коп..

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення в частині задоволення вимог про стягнення процентів за користування кредитом та заборгованості по комісії за користування кредитом не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № б/н від 29 травня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із заяви позичальника, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку.

При укладенні даного кредитного договору сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, що встановлюються для договорів даного виду, що підтверджується заявою від 29 травня 2007 року, підписаною ОСОБА_1, із якої вбачається, що остання ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с. 6).

Із пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком (у випадках, якщо вона є), в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання.

Таким чином, сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення стоку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав.

Крім того, згідно умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії картки зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), в т.ч. і щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав умови договору.

Відповідачка зобов'язання належним чином не виконала. У зв"язку з цим станом на 31 серпня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 26374, 11 грн., з них 7479,55 грн. - заборгованість за кредитом / відповідно до збільшеного ліміту, 13043,36 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 4119,10 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1232, 10 грн..

Із заяви ОСОБА_1 про відкриття рахунку та надання послуг, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, вбачається, що строк дії картки зазначено, що платіжна картка видана їй строком до травня місяця 2011 року, а не на два роки, як вона про це стверджує в апеляційній скарзі.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом у жовтня 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, тобто по травень 2011 року.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка 20 листопада 2013 року подала заяву про застосування строку позовної давності до ухвалення рішення місцевого суду, а тому є правові підстав для застосування такого строку (а.с. 29-30).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до пунктів 3.1, 5.1 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, а тому строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле МСЖТН) (а. с. 8-11).

Із матеріалів справи вбачається, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 встановлений до травня 2011 року включно (а.с. 6).

Будь-яких належних та достатніх доказів в спростування такого визначеного строку дії картки позивачкою не надано.

Оскільки умовами договору передбачено, що погашення кредиту (тіла) повинно здійснюватись в повному об'ємі одноразова, а процентів - щомісячно, то строк позовної давності для цих платежів встановлюється відповідно з 29 травня 2011 року по 29 травня 2014 року (тіла кредиту) та з 02 жовтня 2008 року по 02 жовтня 2011 року (процентів).

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 7479,55 грн. заборгованості за кредитом (тіло з врахуванням збільшеної суми) підлягає до задоволення, оскільки строк позовної давності не порушено, тому висновки суду першої інстанції про задоволення цих вимог є правомірними.

Разом з тим, вимога щодо стягнення 13043,36 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом до задоволення не підлягає в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Так, з матеріалів справи вбачається, зокрема згідно виписки по особовому рахунку відповідачки вбачається, що 02 жовтня 2008 року та 30 жовтня 2008 року відповідачкою було внесено кошти на платіжну картку, а 29 жовтня 2008 року та 30 жовтня 2008 року вона знімала грошові кошти через банкомати в смт. Рокитне в сумі 2000,00 грн., 2000,00 грн. та 700,00 грн. (а.с. 33-38, 142).

Також не підлягає до задоволення вимога щодо стягнення 4119,10 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1232, 10 грн., оскільки позивачем також пропущено строк позовної давності на звернення з вказаною вимогою.

Відповідно до п. 8.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по будь- якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. та + 5% від суми позову.

Право на отримання вказаного штрафу у позивача виникло через 120 днів від дня коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте його не сплатив.

Початок перебігу строку позовної давності стосовно вимоги про стягнення штрафу розпочався з 02 жовтня 2008 року та закінчився 02 жовтня 2009 року, а з позовом позивач звернувся лише 17 жовтня 2013 року, тобто з пропуском річного строку встановленого ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Враховуючи, що рішення суду в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом; заборгованості по комісії за користування кредитом; штрафу (фіксована частина та процентна складова) постановлено з порушенням норм матеріального права, тому в цій частині воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313-317 ЦПК України, ст.ст. 256-257, ч. 1 ст. 261, ч.ч. 4,5 ст. 267 ЦК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року скасувати в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення 13043,36 гривень - заборгованості по процентах за користування кредитом; 4119,10 гривень - заборгованості по комісії за користування кредитом; штрафу (фіксована частина) в сумі 500 гривень; штрафу (процентна складова) 1232,10 гривень та відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення про стягнення 7479 грн. 55 коп. заборгованості по тілу кредиту та судових витрат - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.О. Гордійчук

С.С.Шимків