РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бондаренка Ю.О.,

суддів: Павліченко С.В., Собослой Г.Г.

при секретарі Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1, КУП "Свалявське РБТІ" з позовом про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 1963 року (на підставі договору купівлі-продажу), а відповідач пізніше з часу будівництва будинку з 1986 року, добросовісно відкрито користуються колодязем, що знаходиться на території домоволодінь АДРЕСА_1. Колодязь розташований на земельній ділянці спільного користування, однак відповідач перешкоджає позивачці брати воду з колодязя, в зв'язку з чим, просила визнати за нею та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності за набувальною давністю на колодязь, який розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право спільної сумісної власності за набувальною давністю на колодязь, розташований на території домоволодінь АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 оскаржив рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 рокув апеляційному порядку, просить рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне, необґрунтоване, ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що житловий будинок, який побудовано попереднім власником в 1936 році з надвірними спорудами в тому числі колодязем, ним було придбано 14.06.1986 р. на підставі договору купівлі-продажу. Будь яких доказів про те, що колодязь знаходиться на землі загального користування будинків 27 та 29 не існує.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представаник ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення апеляційної скарги. Так, відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 13 червня 1986 року придбав у ОСОБА_3 житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 347 кв.м. (а.с.3-4). Згідно довідки-характеристики, домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_3, що успадкував будинок, в тому числі і колодязь в 1975 році. На час продажу будинку гр.ОСОБА_1 домоволодіння складалось з житлового будинку під літерою А, 3 сараїв літери Б,В,Д, вбиральної під літерою Г, споруди № 1-2, та колодязя № 3 (а.с. 33-34, 50). Згідно державного акту виданого ОСОБА_2, остання є власницею земельної ділянки площею 0,0912 га., в АДРЕСА_3, яка межує з землями гр.ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та землями загального користування - АДРЕСА_3 (а.с.8). Згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно ОСОБА_2, на земельній ділянці позивачки розташовані житловий будинок, літня кухня, 2 сараї, вбиральня, котельня, та огорожа (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що колодязь та земельна ділянка, на якій він розташований, знаходяться у спільному користуванні сторін на протязі багатьох років і проти визнання колодязя спільною сумісною власністю Свалявська міська рада не заперечує.

З наведеним висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Також, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Враховуючи положення ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі.

Відповідно до п. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року (чинної на час набуття ОСОБА_1 права власності на жилий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2), при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку державні нотаріуси вимагають подання документів, які підтверджують право власності на них у осіб, що відчужують.

Крім правовстановлюючих документів на будинок, що відчужується, державний нотаріус вимагає довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, оформлену у відповідності з Інструкцією про порядок заповнення довідок-характеристик, що видаються бюро технічної інвентаризації власникам індивідуальних жилих будинків (частини будинків) для подання у державні нотаріальні контори при оформленні угод, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 17 березня 1966 року.

Кожній видачі довідки-характеристики обов'язково передує обстеження об'єктів нерухомості незалежно від того, коли була видана попередня довідка-характеристика.

Довідка-характеристика видається на замовлення власника нерухомого майна або за його дорученням на підставі матеріалів інвентаризаційної справи з урахуванням всіх змін, виявлених при обстеженні об'єкта нерухомості, а також даних про його державну реєстрацію в бюро технічної інвентаризації.

Згідно довідки-характеристики домоволодіння АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, який успадкував будинок, в тому числі і колодязь в 1975 році, на час продажу будинку ОСОБА_1 домоволодіння складалось з житлового будинку під літерою А, 3 сараїв літери Б,В,Д, вбиральної під літерою Г, споруди № 1-2, колодязь № 3 (а.с. 33-34, 50).

Твердження позивачки про спільне з відповідачем будівництво колодязю спростовується наявними у справі матеріалами, а той факт що колодязь розташований на земельній ділянці загального користування спростовується державним актом самої позивачки з якого вбачається, що землями загального користування є виключно АДРЕСА_1. Акти та схеми щодо спільного використання земельної ділянки (а.с.5-7139-141) носять рекомендаційних характер. Будь-яких правовстановлюючих документів, що підтверджують розмежування подвір'я, де знаходиться колодязь, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене підстави для визнання права власності за набувальною давністю на колодязь відсутні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не можна визнати законним й обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року - скасувати, у справі ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: