У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Хопта С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 1 серпня 1986 року він був прийнятий на роботу до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча») та з вказаного часу обіймав різні посади. 10 листопада 2011 року його було переведено старшим інспектором бюро адміністративного контролю відділу режиму, контролю та профілактики Управління безпеки комбінату. Наказом від 15 серпня 2014 року № 285-к його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. З випискою з цього наказу його ознайомлено в день звільнення під розпис. Вважає, що його звільнення не було викликано виробничою необхідністю, змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату на підприємстві не відбулося, фактично відбулася зміна організаційної структури підприємства. Про наступне звільнення його не було попереджено та не було запропоновано усі штатні посади, які були вакантними на час звільнення у штатному розкладі на обіймання яких він міг претендувати. Звільнення відбулося без отримання згоди профспілкового комітету. У зв'язку з тим, що відповідач позбавив його гарантованого права на працю, на заробіток коштів необхідних для існування та матеріального забезпечення сім'ї, звільнив при відсутності для цього правових підстав, проігнорував організаційні та професійні здібності, досвід роботи, тому просив стягнути з відповідача на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн. Під час розгляду справи уточнив позовні вимоги та просив стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення - з 16 серпня 2014 року по день винесення рішення із розрахунку середньоденної заробітні 571 грн 84 коп. без відрахувань, визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення, поновити на роботі.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 травня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідачем було дотримано порядок розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, передбачений п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта