РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17150/13-ц

пр. № 2/759/89/15

20 квітня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Морозова М.О.

при секретарях Прохоренко К.М., Захарчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за основним позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_4, ОСОБА_5, який також діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельова Валентина Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія Вячеславівна про скасування розпорядження про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, повернення сторін договору у первісний стан, виселення та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_4, треті особи: Святошинський районний відділ ГУ ДМС у м. Києві, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, з врахуванням уточнених позовних вимог, до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_4, ОСОБА_5, який також діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про скасування розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Святошинського району м. Києва від 11.01.2013 р. №9 про передачу в приватну власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Святошинського району м. Києва від 11.01.2013 р. №9 на ім'я ОСОБА_4, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_4; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, за реєстровим №134, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М., з поверненням сторін у первісний стан; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, за реєстровим №368, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., з поверненням сторін у первісний стан; виселення ОСОБА_5, ОСОБА_8 та їх малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1; вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

При цьому, посилається на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2012 р. було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 05.12.2012 р. апеляційна скарга представника ОСОБА_4-ОСОБА_12 на рішення районного суду була задоволена і рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2012 р. було скасовано та ухвалено нове рішенням, яким в повному обсязі задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1. На рішення апеляційного суду м. Києва була подана касаційна скарга, однак подача касаційної скарги не зупинила виконання рішення апеляційного суду м. Києва, чим і скористався ОСОБА_4 та недобросовісно приватизував спірну квартиру, передбачаючи правові наслідки в разі задоволення касаційною інстанцією касаційної скарги. Квартира була приватизована згідно розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Святошинського району м. Києва від 11.01.2013 р. №9, на підставі якого на ім'я ОСОБА_4, було оформлено свідоцтво по право власності на житло. 10.04.2013 р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс ухвалу, якою задовольнив подану касаційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 та скасував рішення апеляційного суду м. Києва від 05.12.2012 р. і залишив в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2012 р. Тому, розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на квартиру підлягають скасуванню. 26.06.2013 р. ОСОБА_1, отримавши довідку форми №3 з житлового органу, дізналась, що ОСОБА_4 вже не є власником особового рахунку та не прописаний у вказаній квартирі, й в довідці було зазначено, що власником особового рахунку цієї житлової площі є ОСОБА_5, який прописаний у даній квартирі разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказане свідчить про те, що спірна квартира була відчужена ОСОБА_4 для ОСОБА_5, тому всі сторони (продавець і покупець) чітко розуміли та могли передбачати правові наслідки, які могли вплинути після винесення касаційною інстанцією судового рішення, а тому ОСОБА_13 являється недобросовісним продавцем даної квартири, а ОСОБА_5 не є добросовісним набувачем вказаної квартири. В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_8 придбали спірну квартиру у ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.03.2013 р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. Продавець ОСОБА_7 набув права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.02.2013 р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. Тому, такі угоди купівлі-продажу квартири підлягають визнанню недійсними, з поверненням сторін у первісний стан згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, а прописані у квартирі ОСОБА_5, ОСОБА_8 та їх син ОСОБА_6 підлягають виселенню. Натомість, ОСОБА_1 позбавлена можливості проживати у вказаній квартирі, оскільки у ній замінені замки на вхідних дверях та проживають посторонні люди, тому ОСОБА_1 підлягає вселенню в квартиру.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1-ОСОБА_14 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав.

Відповідач по справі ОСОБА_5 в ході розгляду позов не визнав, вважаючи його безпідставним, і в свою чергу подав зустрічний позов до ОСОБА_1, Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням-квартирою АДРЕСА_1, визнання його та його дружину ОСОБА_8 добросовісними набувачами квартири АДРЕСА_1.

При цьому, мотивує свої позовні вимоги тим, що він і його дружина ОСОБА_8 є добросовісними набувачами по відплатному договору купівлі-продажу квартири згідно ст. 388 ЦК України, ОСОБА_1 незаконно вимагає від них повернення квартири, бо вони є законними власниками квартири, а оскільки ОСОБА_1 після придбання ними квартири ніколи не проживала в спірній квартирі, вона підлягає визнанню втратившою право користування цією квартирою.

Представник відповідача ОСОБА_5-ОСОБА_15 основний позов не визнав, зустрічний позов підтримав з тих же підстав, що і його довіритель.

Відповідач Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація подала заяву про слухання справи без участі її представника, з постановленням рішення згідно чинного законодавства, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

Представник відповідача по справі Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» неодноразово в судові засідання не з*являвся, про час, місце слухання справи повідомлявся відповідач належним чином, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» відповідно до ст.169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_4 неодноразово в судові засідання не з*являвся, судові повістки з зазначенням часу, місця слухання справи йому направлялися належним чином по відомій адресі останнього відомого його місця проживання та реєстрації, вони повертаються назад до суду без вручення з позначками поштового відділення, що обслуговує адресу відповідача,-«за закінченням встановленого строку зберігання», викликався відповідач і через пресу, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 74, 76, 169 ЦПК України.

Притягнута до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_8 позов ОСОБА_1 не визнала, зустрічний позов підтримала, посилаючись на те, що вона та її чоловік ОСОБА_16 є добросовісними набувачами квартири АДРЕСА_1 по відплатному договору купівлі-продажу квартири згідно ст. 388 ЦК України, ОСОБА_1 незаконно вимагає від них повернення квартири, бо вони є законними власниками квартири.

Притягнутий до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_7 неодноразово в судові засідання не з*являвся, належним чином про час, місце слухання справи повідомлявся, надав письмовий відгук на позов ОСОБА_1, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі ОСОБА_7 відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Третя особа Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» подало заяву про слухання справи без участі його представника, з постановленням рішення на розсуд суду, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації подала заяву про слухання справи без участі її представника, з постановленням рішення в інтересах та на користь дитини, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

Притягнута до участі в справі як третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. про час, місце слухання справи повідомлялася належним чином, подала заяву про слухання справи без її участі, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали і обставини справи, вважає за можливе вирішити спір у відсутність Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В.

Третя особа Святошинський районний відділ ГУ ДМС у м. Києві подав заяву про слухання справи без участі його представника, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника Святошинського районного відділу ГУ ДМС у м. Києві.

Притягнута до участі в справі як третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельова В.М. про час, місце слухання справи повідомлялася належним чином, подала заяву про слухання справи без її участі, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали і обставини справи, вважає за можливе вирішити спір у відсутність Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевельової Н.В.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, з'ясувавши обставини справи, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що основний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2012 р. було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 05.12.2012 р. апеляційна скарга представника ОСОБА_4-ОСОБА_12 на рішення районного суду була задоволена і рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2012 р. було скасовано та ухвалено нове рішенням, яким в повному обсязі задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1. На рішення апеляційного суду м. Києва була подана касаційна скарга. ОСОБА_4 після прийняття рішення апеляційним судом м. Києва приватизував спірну квартиру згідно розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Святошинського району м. Києва від 11.01.2013 р. №9, на підставі якого на ім'я ОСОБА_4 було оформлено свідоцтво про право власності на житло. 10.04.2013 р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс ухвалу, якою задовольнив подану касаційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 та скасував рішення апеляційного суду м. Києва від 05.12.2012 р. і залишив в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2012 р. Під час дії рішення апеляційного суду м. Києва ОСОБА_4 відчужив квартиру ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.02.2013 р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_8 придбали спірну квартиру у ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.03.2013 р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. В квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_8 та їх малолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1.а.с.20-26, 76-78, 118-120, 192-194).

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з момент його вчинення.

Згідно ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння,

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння,

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами визначені у ст. 71 ЖК України.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Приватизація спірного жилого приміщення 11 січня 2013 року відбулась без згоди та участі ОСОБА_1, яка постійно проживла в спірній квартирі й за якою зберігалося право на житло, що в подальшому було підтверджено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2012 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2013 р., і така приватизація житла порушила житлові права ОСОБА_1

Оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2012 р., яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2013 р. було залишено в силі, при цьому було скасовано рішення апеляційного суду м. Києва від 05.12.2012 р., приймаючи до уваги положення ч.4 ст.61 ЦПК України про обов'язковість судового рішення по вищевказаній цивільній справі, то необхідно визнати недійсною приватизацію вказаної квартири, тобто скасувати розпорядження органу приватизації Святошинського р-ну м. Києва та визнати недійсним видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло на ім'я ОСОБА_4 ОСОБА_4, позбавивши через суд право ОСОБА_1 на користування квартирою, в подальшому здійснив особисто приватизацію та продаж спірної квартири без іншого законного користувача ОСОБА_1, і такі дії не можна вважати законними.

Так як визнається недійсною приватизація спірної квартири, зі скасуванням розпорядження органу приватизації і визнання недійсним виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло, то необхідно визнати недійсними згідно ч.1 ст. 203, ч.3 ст. 215 ЦК України і послідуючі договори купівлі-продажу квартири, тому як квартира вибула з користування ОСОБА_1, яка не була власником цієї квартири, а її користувачем, поза її волею, судовими рішеннями права ОСОБА_1 були поновлені та підтверджено законність її користування житлом.

Тому, посилання відповідачів на те, що вони є добросовісними набувачами майна і купляли квартиру, не порушивши закон, суд оцінює критично, бо вибуття квартири з користування ОСОБА_1 відбулось внаслідок рішення суду про визнання ОСОБА_1 втратившою право користування квартирою, яке в подальшому було скасоване судом вищої інстанції, і право ОСОБА_1 на користування спірним житлом фактично було відновлено, а тому є всі підстави визнавати послідуючі договори купівлі-продажу квартири недійсними.

В цій частині основний позов підтверджується дослідженими доказами по справі в їх сукупності, що містяться в матеріалах даної цивільної справи та цивільної справи №2/2608/1370/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Показання свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, заявлені з боку відповідача ОСОБА_5, не мають суттєвого значення для вирішення спору, виходячи з його предмету, бо вказані свідки показали, що їм нічого невідомо про обставини відчуження та придбання спірної квартири, законність же права користування спірним житлом за ОСОБА_1 підтверджена судовими рішеннями.

Оскільки задовольняється основний позов, визнаються недійсними приватизація квартири, договори купівлі-продажу квартири, то підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_8 разом з залежним від них сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При таких обставинах, зустрічний позов не може бути задоволений, ОСОБА_1 не може бути визнана втратившою право користування спірним житлом, бо її права на користування спірною квартирою відновлені, вона не може вільно потрапити в квартиру при наявності власників квартири, про що спір і вирішується в судовому порядку.

Враховуючи, що подавач основного позову ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплатила судовий збір і задовольняються її позовні вимоги, то судові витрати по справі, понесені нею, необхідно стягнути солідарно з відповідачів по справі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, як сторін правочинів, що визнаються недійсними, відповідно до ст.88 ЦПК України, що складають 3899 грн. 83 коп., виходячи з об'єму задоволених позовних вимог, що підтверджується відповідними квитанціями (т.1.а.с.1-3).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 236, 328, 330, 388, 658 ЦК України, ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст.10, 33, 60, 61, 74, 76, 88, 169, 212, 214, 215 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Основний позов представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_4, ОСОБА_5, який також діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельова Валентина Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія Вячеславівна про скасування розпорядження про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, повернення сторін договору у первісний стан, виселення та вселення задовольнити.

Скасувати розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Святошинського району міста Києва від 11 січня 2013 року №9 про передачу в приватну власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане на підставі розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Святошинського району міста Києва від 11 січня 2013 року №9 на ім'я ОСОБА_4, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Визнати недійсними: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 лютого 2013 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої сторони, за реєстровим №134, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою Валентиною Михайлівною, сторони повернути у первісний стан; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 11 березня 2013 року між ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_5 і ОСОБА_8 з іншої сторони, за реєстровим №368, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталією Вячеславівною, сторони повернути у первісний стан.

Виселити ОСОБА_5, ОСОБА_8 разом з залежним від них малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири НОМЕР_5, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартиру НОМЕР_5, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 3899 гривень 83 копійки.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_4, треті особи: Святошинський районний відділ ГУ ДМС у м. Києві, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційні скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення суду.

Суддя