Справа № 495/2400/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/2400/15-ц

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровської міської ради

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В :

08.04.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради (далі по тексту - відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.2-3).

Так, позивач просить суд встановити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2, строком на 3 (три) місяця після вступу рішення в законну силу.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, але її представник - ОСОБА_3, подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.17-19).

Представник відповідача - Б-Дністровської МР, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надав та в судове засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною розпискою суду (а.с.21).

Б-Дністровська МР є відповідачем у даній справі. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Як було вище зазначено, відповідач був оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, але він не повідомив про причини неявки в судове засідання та будь-яких клопотань не заявляв.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Білгород-Дністровський Одеської області, про що свідчить видане 14.10.1989 року свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_3 виданий 27.12.2011 року та картка фізичної особи-платника податків НОМЕР_4 від 08.08.2005 року (а.с.8 об, 10-11).

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_4, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 видане 14.12.1968 року, актовий запис № 123 (а.с.9 об).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (рідний дідусь ОСОБА_1) помер у віці 44 років, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 видане 27.12.2012 року, актовий запис № 836 (а.с.9).

За життя ОСОБА_4 належав садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується складеним 19.02.2013 року КП «Білгород-Дністровське БТІ» технічним паспортом (інвентаризаційна справа № 6264) (а.с.4).

Таким чином, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді садибного (індивідуального) житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, яку фактично прийняла ОСОБА_2 (дружина ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_1), але не встигла за життя оформити право власності на даний житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (рідна бабуся ОСОБА_1) померла у віці 70 років, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 видане 25.04.2014 року, актовий запис № 532 (а.с.8).

Єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за законом являється її рідна онука - ОСОБА_1, інших спадкоємців не має.

Між тим, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2, єдиний спадкоємець за законом, її рідна онука - ОСОБА_1, не встигла в шестимісячний термін, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України, звернутися до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із чим їй було призначено з'явитися з необхідними документами 02 жовтня 2014 року.

Так, за твердженням позивача, в серпні 2014 року, тобто в строк передбачений ст.1270 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно із листом завідуючого Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори від 27.03.2015 року № 441/01-16, ОСОБА_1 надала необхідні документи для подачі заяви про прийняття спадщини, та для встановлення її особи надала паспорт громадянина України, виданий на її ім'я, якій 17 вересня 2014 року виповнилося 25 років. Згідно п. 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 02 вересня 1993 року, при досягненні громадянином 25-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток, при досягненні його власником його вікові, вважається недійсним.ОСОБА_1 було рекомендовано вклеїти фотокартку, що відповідає її вікові та до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме до 22 жовтня 2014 року звернутися до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі ОСОБА_2 (а.с.5).

Як стверджує позивач, 06.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася до управління з питань надання адміністративних послуг та 23.10.2014 року отримала паспорт громадянина України з вклеєною Білгород-Дністровським РВ ГУ ДМС в Одеській області фотокарткою (а.с.7).

Згідно із листом завідуючого Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори від 07.04.2015 року № 481/01-16, при зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку із пропуском шестимісячного терміну, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України. Рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за законом являється її рідна онука - ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі уразі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пунктами 2.20, 2.21 Інформаційного Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року встановлено наступне.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними:

- тривалу хворобу;

- перебування спадкоємця тривалий час за межами України;

- відбування покарання в місцях позбавлення волі;

- перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Матеріалами справи встановлено той факт, що ОСОБА_1 строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори пропустила з поважних причин, що документально підтверджено.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим її позовна заява до Б-Дністровської МР про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1216, 1258, 1268-1269, ч.1 ст.1270, ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, ст.ст. 3, 10, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), додатковий строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2, строком у 3 (три) місяця після вступу рішення в законну силу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний Одеської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко