Провадження № 2/263/2373/2015
Справа № 263/7302/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И.
29 вересня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя у складі: головуючого судді Степанової С.В., при секретарі Соколової О.Б., за відсутністю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :
У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, але згідно відповіді Центру поштового звязку № 5 від 16.09.2015 року, в селищі Молодіжне Волноваського та Новоазовського району Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому доставка поштових пересилань не здійснюється. Поштові повідомлення також направлялися за місцем реєстрації права власності відповідача на час укладення позики-застави, але повернуто за закінченням строку зберігання.
Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, відповідно до поданої заяви позивача на згоду на заочний розгляд справи, суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно п. 1.2 вказаного договору, позичальник сплачує займодавцю відсотки в розмірі 8,4 % за кожен місяць користування позикою по день повернення позики; відсотки сплачуються щомісячно не пізніше 02 числа кожного місяця; при несплаті відсотків у встановлений термін вони сплачуються в розмірі 10% за період з останньої дати сплати відсотків.
Згідно п. 1.4 вказаного договору, при несвоєчасному поверненні позики або несплати відсотків, позичальник зобовязується сплатити позикодавцю пеню згідно ст. ст. 549-542 ЦК України у розмірі 0,5% від суми позики за кожний день прострочення, повернути збитки згідно ст. 623 ЦК України, повернути борг з урахуванням інфляції та 3-х відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно п. 2.2 даного договору, при неможливості повернути борг у встановлений строк, право розпорядження майном, яким забезпечено виконання договору позики, переходить до ОСОБА_1
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку є кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей.
Згідно п. 1.9 вищевказаного договору позики, позика в сумі 460000 грн. отримана та перерахована ОСОБА_2 про що остання засвідчила своїм підписом.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти у такій самій сумі) в строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідач свої зобовязання по поверненню суми боргу за договорами позики б/н від 02.04.2010 року у вказаний в ньому строк не виконав, у звязку з чим сума боргу за цим договором позики в розмірі 460000 гривень підлягає стягненню з нього.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.
Оскільки в п. 1.2 договору позики б/н від 02.04.2010 року визначений розмір процентів, а саме 8,4% за кожний місяць користування позикою по день повернення позики, а при несплаті відсотків у встановлений термін вони сплачуються в розмірі 10% за період з останньої дати сплати відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України відповідач повинен повернути позивачу проценти за період з 02.04.2010 року по 02.07.2015 року у сумі 2898000 грн. (460000 грн. * 10% : 100 * 63 міс. користування позикою).
Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимоги кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до зазначених положень відповідач повинен повернути позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2010 року, оскільки строк повернення боргу 02.10.2010 року, по травень 2015 року, як цього просить позивач, в розмірі 393760 гривень (460000 грн. * (185,6% - 100%) : 100) згідно поданого позивачем розрахунку, який відповідає дійсності, оскільки індекс інфляції за листопад-грудень 2010 року складає 101,1%, за 2011 рік 104,6 %, за 2012 рік 99,8%, за 2013 рік 100,5%, за 2014 рік 124,9%, за січень-травень 2015 року 140,1% .
Згідно вимог ст. 549, 551 ЦК України, у разі порушення зобовязання боржник повинен сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню), яка може бути встановлена договором.
Пунктом 1.4 вказаного договору, передбачено неустойку при несвоєчасному поверненні позики або несплати відсотків, у розмірі 0,5% від суми позики за кожний день прострочення. Позивачем заявлені вимоги щодо боргу відповідача з пені за період з 02.10.2010 року по 02.07.2015 року в розмірі 3988200 грн. (460000 грн. неповернутої позики * 0,5% пені : 100 * 1734 дня прострочення повернення позики).
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір пені може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи.
При визначенні розміру пені, яку відповідач повинен сплатити позивачу, суд бере до уваги, що сума пені значно перевищує суму основної заборгованості за позикою, яка складає 460 000 грн., та відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання, і вважає можливим зменшити розмір пені до 398 820 грн., оскільки саме ця сума є розумною та співмірною по відношенню до розміру збитків, спричинених невиконанням умов договору.
Вирішуючи вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України, застава є способом забезпечення зобов'язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) За положеннями ст.577 ЦК України договір застави нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.
Згідно ст.585 ЦК України саме з моменту нотаріального посвідчення виникає право застави.
За таких підстав, враховуючи, що взаємні права та обов'язки сторін щодо обтяження виникають з моменту набрання чинності цим правочином, а договір позики-застави, на який посилається позивач, нотаріально не посвідчений, тому право застави не виникло.
Крім того, на даний час спірна квартира не належить відповідачу згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 43738168 від 12.09.2015 року.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Підсумовуючи викладене суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань по поверненню позики, порушені права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування грошовими коштами, 3% річних та пені.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3654 гривень на користь держави.
На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, ст. ст. 16, 551, 572, 577, 585, 625, 626, 628, 640, 1046-1050 ЦК України, Закону України «Про заставу», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224 - 226 ЦПК України,

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та стягнення заборгованості, задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1 судовий збір в дохід держави в сумі 3654 гривень.
Відповідач може подати до Жовтневого районного суду м. Маріуполя заяву про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя С.В.Степанова