АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/952/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Добриднюк Н.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства "Родинний сад" про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

11 серпня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПП «Родинний Сад» про стягнення боргу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 31 січня 2013 року було стягнуто з ПП «Родинний сад» на його користь борг у сумі 128 000.00 грн., 3% річних у розмірі 3356,05, всього 131 356,05 коп.

ПП «Родинний Сад» подав касаційну скаргу на ухвалене Апеляційним судом Черкаської області рішення, але 27 травня 2013 року ухвалою ВСС України було відмовлено ПП «Родинний сад» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ПП «Родинний сад» про стягнення боргу за договором позики.

Виконавчий лист про стягнення боргу за договором позики з ПП «Родинний сад» в сумі 131 356,05 коп. знаходиться на виконанні у ВДВС Лисянського РУЮ, але борг не повернуто, що є підставою для стягнення з ПП «Родинний сад» на його користь суму заборгованості в розмірі 131 356,05 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Неодноразово змінюючи позовні вимоги, остаточно просив стягнути з ПП «Родинний сад» на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції з 14 травня 2012 року по 16 лютого 2015 року в сумі 29075,79 грн., три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 9864,35 грн., а всього 38 940,14 грн.

Стягнути з відповідача всі судові витрати.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ПП «Родинний Сад» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача всі судові витрати.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що державна виконавча служба не виконала свої повноваження та права, а тому виконання рішення суду не залежить від відповідача.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто борг у сумі 128 000 грн., 3% річних у розмірі 3 356,05 грн. за період з липня 2011 року по 14 травня 2012 року, а всього 131 356,05 грн.(а.с.67-68).

Згідно листа Відділу ДВС Лисянського РУЮ № 4106 від 20 жовтня 2014 року, виконавчий лист №2/2311/23 від 27 лютого 2013 року про стягнення боргу за договором позики з ПП «Родинний сад» в розмірі 131 356,05 грн. знаходиться на виконанні у ВДВС Лисянського РУЮ з 01 березня 2013 року, а 04 березня 2013 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження(а.с.71-73).

Відповідно до копії Платіжного доручення № 786 від 12 липня 2013 року Відділом ДВС Лисянського РУЮ перераховано на рахунок ОСОБА_6 4 420,54 грн. в рахунок погашення боргу ПП «Родинний Сад», згідно розпорядження № 36888770 (а.с.86, 87).

Інша частина боргу не повернута.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК.

Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК. У зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора немає, тому слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що нарахування коштів відповідно до ст. 625 ЦК здійснюється незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження", колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції встановивши, що борг був стягнутий рішенням суду в повному обсязі, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивач 25 грудня 2012 року подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та 16 лютого 2015 року заяву про зміну позовних вимог (а.с. 50-51, 82-85).

Три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів.

А сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті "Урядовий кур'єр".

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Відповідно до наданого позивачем остаточного розрахунку заборгованості від 16 лютого 2015 року, за період з 14 травня 2012 року по 16 лютого 2015 року, індекс інфляції за час прострочення, склав 29075,79 грн., три процента річних від простроченої суми 9864,35 грн., а всього 38940,14 грн.(а.с.83-85).

Колегія суддів погоджується із розрахунком наданим ОСОБА_6

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Враховуючи наведене, судова колегія уважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, та вважає за необхідне ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства "Родинний сад" про стягнення боргу - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з Приватного підприємства "Родинний сад" на користь ОСОБА_6 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення в сумі 29075, 79 грн., три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення 9864, 35 грн. Всього 38940,14 грн.

Стягнути з Приватного підприємства "Родинний сад" на користь ОСОБА_6 438,3 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :