Справа № 758/5178/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі - Матіос А. О., Малявко І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користування житловим приміщенням та вселення, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому позивач, діючи від себе та як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_6, 2007 року народження, ОСОБА_7, 2013 року народження, та ОСОБА_8, 2013 року народження, просить усунути перешкоди в користуванні кімнатою житловою площею 17,4 м2 у квартирі АДРЕСА_1, зобов'язати відповідача ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні вказаною кімнатою та звільнити її, вселити позивача з дітьми до вказаної кімнати.

Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 р., виданого відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Спірна квартира має житлову площу 41,6 кв.м та складається із трьох ізольованих кімнат: розміром 12.3 кв.м, 12,3 кв.м та 17,4 кв.м. Згідно довідки форми №3, виданої КП «Вітряні Гори Подільського району м.Києва» в спірній квартирі зареєстровано 7 осіб. У зв'язку з тим, що між сторонами постійно виникають сварки з приводу порядку користування вищевказаною квартирою, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.03.2015 р., встановлений порядок користування вищевказаної квартири шляхом виділення позивачу ОСОБА_1 у користування ізольованої кімнати площею 17,4 кв.м., ОСОБА_5 - кімнати площею 12,3 кв.м з лоджією, ОСОБА_3 - кімнату площею 12,3 кв.м. без лоджії, кухня, ванна кімната, коридор, вбиральня залишена у спільному користуванні. Відповідачка ОСОБА_5 створює позивачеві та його сім'ї перешкоди у користуванні виділеною йому кімнатою площею 17.4 кв.м., після визначення порядку користування спірною квартирою відмовляється звільняти вказану кімнату, змінила замки у спірну кімнату. В зв'язку з чим він звертався до Подільського РУ 1 У МВС України в м.Києві із заявою щодо самовільного зайняття сестрою ОСОБА_5 виділеної йому за рішенням суду кімнати 17,4 кв.м у вказані вище квартирі, Подільське РУ ГУМВС України в м.Києві, повідомило, що його звернення має цивільно-правовий характер, та рекомендувало звернутися до суду в порядку цивільного позову. На виконання постановленого рішення суду від 05.11.2014 р. про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 у справі № 758/4630/14-ц 30.03.2015 р. Подільським районним судом м.Києва йому був виданий виконавчий лист. Проте, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції від 08.04.2015 р. йому відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/4630/14 через те, що у резолютивній частині виконавчого документу не містяться вказівки на заходи примусового виконання рішення суду зобов'язального характеру, які передбачені Законом України «Про виконавчого провадження».

Відповідач ОСОБА_9 у встановленому законом порядку, до початку розгляду справи по суті, подала зустрічний позов про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності, в якому просить визнати за нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 частку у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 в розмірі по 1/3 частини за кожним.

Зустрічний позов мотивований тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 р. квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_5. Відповідно до відомостей технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності, вищезазначена квартира складається з 3 ізольованих кімнат жилою площею 41,6 кв.м , в т.ч. розміром 12,3 кв.м, 12,3 кв.м та 17,4 кв.м. У зв'язку з тим, що між сторонами постійно виникають сварки з приводу порядку користування вищезазначеною квартирою, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.03.2015 р., визначено порядок користування вказаною квартирою, зокрема, ОСОБА_1 виділено в користування ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м, ОСОБА_5 - кімнату площею 12,3 кв.м з лоджією, ОСОБА_3 - кімнату І площею 12,3 кв.м без лоджії, кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню залишено у спільному користуванні. В спірній квартирі зареєстровано сім осіб, власником особового рахунку цієї квартири є ОСОБА_3 Вона, як власник, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Оскільки, частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на квартиру в цілому, а не на певну її частину. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. З огляду на це, вважає, що позивач не може користуватися своєю часткою квартири, яка не визначена. Крім того, вона є людиною похилого віку та бажає укласти договір довічного утримання, але у державній нотаріальній конторі їй було роз'яснено, що у свідоцтві про право власності на квартиру не встановлено розміру часток кожного із співвласників, і укласти договір щодо невстановлених часток неможливо, і рекомендували звернутися до суду. В зв'язку з цим вона змушена звернутися до суду, за встановленням розміру часток у спільній сумісній власності, щоб мати можливість реалізації права власності на нерухоме майно.

Крім того, відповідач ОСОБА_9 у встановленому законом порядку, до початку розгляду справи по суті, подала доповнення до зустрічного позову, в якому, обґрунтовуючи необхідність визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності на вищевказану спірну квартиру, просить визначити інший порядок користування квартирою квартири АДРЕСА_1 таким чином: виділити ОСОБА_3 кімнату житловою площею 12,3 кв.м без лоджії, ОСОБА_5 - кімнату житловою площею 17,4 кв.м, ОСОБА_1 - кімнату житловою площею 12,3 кв.м з лоджією; кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню залишити у спільному користуванні. Доповнення мотивовані тим, що запропонований порядок користування спірною квартирою є найбільш прийнятним з огляду на те, що виділення у користування ОСОБА_3 житлової кімнати площею 12,3 кв.м та ОСОБА_5 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_10 житлової кімнати площею 17,4 кв.м не призведуть до штучного погіршення житлових умов двох співвласників і не викличуть необхідності постановки їх на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов, а відхилення від ідеальної частки у праві власності є незначним. Натомість виділення у користування ОСОБА_1 будь-якої житлової кімнати не поліпшить житлових прав його як наймача та членів його сім'ї, а тому виділення у користування йому кімнати площею 12,3 кв.м з лоджією є найбільш прийнятним варіантом порядку користування жилих кімнат для всіх співвласників, а відхилення від ідеальної частки у праві власності є незначним (13,96-12,3-1,66). Оскільки, правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, запропонований позивачем за зустрічним позовом порядок користування є найбільш прийнятним та наближеним до часток кожного із співвласників, всі співвласниками разом із членами їх сімей проживають у спірній квартирі, між ними склався саме такий порядок користування спірним житлом, якого вони дотримуються.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, зустрічний позов не визнав та дав пояснення, аналогічні викладеним в його позові обставинам. Надав письмові заперечення проти зустрічного позову, посилаючись на те, що ОСОБА_3 неправомірно посилається, що спірна квартира належить їм на праві сумісної власності, оскільки в свідоцтві про право власності на вищевказану квартиру чітко вказано, що квартира належить ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 у рівних частках, тобто по 1/3 частки кожному із співвласників. В зв'язку з чим, спірна квартира належить співвласникам не на праві сумісної власності, а на праві спільної часткової власності. Крім того, ОСОБА_3, яка вказує на намір укласти договір довічного утримання, не надала доказів на відмову нотаріуса про неможливість вчинення нотаріальної дії через відсутність встановленого розміру часток у свідоцтві про право власності на квартиру. Після винесення судом рішення від 05.11.2014 р. частки співвласників не змінились, тому права співвласників ніяким чином порушені не були. ОСОБА_5 на теперішній час незаконно займає кімнату площею 17,4 кв.м, що була виділена йому у користування, не впускає його до даної кімнати. На даний час разом з ним у спірній квартирі мешкають його діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, які зареєстровані в квартирі, та його дружина ОСОБА_11 Діями відповідачів порушуються не тільки його права, а й права його дітей. Додав, що в березні 2015 р. він розподілив особовий рахунок на спірну квартиру та ЖЕК на виділену йому судовим рішенням кімнату нараховує окремі платежі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав первісний позов, заперечував проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що спір щодо порядку користування спірної квартирою вже розв'язаний судом рішенням від 05.11.2014 р., яке набуло законної сили та повинно виконуватися, оскільки є обов'язковим до виконання. Тому вважає, що не має підстав для розгляду доповнення до позовної заяви. Додав, що в свідоцтві про право власності на спірну квартиру вказано на рівність часток співвласників, тому, не зважаючи на те, що в свідоцтві не вказаний саме арифметичний розмір часток, спірна квартира належить співвласникам на праві спільної часткової власності. Крім того, вважає неможливим визначення розміру ідеальних часток співвласників, оскільки необхідно робити розрахунки часток по фактично займаним сторонами приміщенням, виходячи зі встановленого порядку користування.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнала, свій підтримала в повному обсязі та пояснила, що з 2000 р. в їх квартирі склався порядок користування, згідно якого вона займає кімнату площею 12,3 кв.м без лоджії, її син ОСОБА_1 - кімнату площею 12,3 кв.м з лоджією, а дочка ОСОБА_5 - кімнату 17,4 кв. Такий порядок залишився і після одруження ОСОБА_1 та народження його дітей, а також і після винесення судом рішення 05.11.2014 р.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти первісного позову, зустрічний позов з доповнення підтримала та дала пояснення, аналогічні викладеним в зустрічному позові обставинам, надавши додаткові письмові пояснення, посилаючись на таке. Спірна квартира згідно з правовстановлюючими документами є саме спільною сумісною власністю сторін у справі, тому, не зважаючи на вказування у свідоцтві рівність часток співвласників, необхідно визначити розмір цих часток. Прав на таке визначення передбачено законом. Оскільки згоди щодо роз поряд ження майном, що є у спільній сумісній власності, між сторонами по справі не має і після постановлення судового рішення, то є право на пред'явлення позову. Оскільки в результаті визначення розміру частки позивача, між останнім та відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності, в зв'язку з чим позивач по зустрічному позову і пропонує змінити порядок користування спірною квартирою Запропонований ОСОБА_3 порядок користування спірною квартирою є похідною позовною вимогою від визначення ідеальних часток співвласників та такий порядок абсолютно обґрунтованим, оскільки враховує інтереси принаймні двох співвласників квартири, зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка не заперечую проти такого порядку користування. Виділення у користування ОСОБА_3 житлової кімнати площею 12,3 кв.м, ОСОБА_5, її чоловіку та їх неповнолітньої доньки ОСОБА_10 житлової кімнати площею 17,4 кв.м. не призведе до штучного погіршення житлових умов двох співвласників і не викличе необхідності постановки їх на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов. Відхилення по площі з урахуванням ідеальної частки ОСОБА_3 в сторону зменшення є незначним (13,96-12,3=1,66), і вона не заперечує передати на користь ОСОБА_5 Натомість виділення у користування ОСОБА_1 будь-якої житлової кімнати не поліпшить житлових прав його як наймача та членів його сім'ї, а тому виділення у користування йому кімнати площею 12,3 кв.м. з лоджією є найбільш прийнятним варіантом порядку користування квартирою, відхилення від ідеальної частки у праві власності є незначним (13,96-12,3=1,66). Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Між тим, виділення ОСОБА_1 кімнати площею більшою від розміру його ідеальної частки буде здійснено за рахунок обмеження прав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Саме в порядку, який пропонується ОСОБА_3, співвласники користувалися з моменту заселення у квартиру і по сьогоднішній день.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала, зустрічний позов з доповненнями визнала в повному обсязі та пояснила, що в кімнаті площею 17,4 кв.м вона мешкає з 2000 р. Крім того, в цій кімнаті вона мешкає разом з цивільним чоловіком та їх сумісною дочкою ОСОБА_12 Після судового рішення не звільняє цю виділену ОСОБА_1 кімнату, оскільки чекає рішення суду касаційної інстанції за їх касаційною скаргою на постановлене 05.11.2014 р. рішення.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Спірна квартира АДРЕСА_1 відноситься до приватного житлового фонду (є приватною власністю сторін по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 р., виданого відділом приватизації житла Подільської РДА м.Києва та зареєстрованого в БТІ м.Києва 20.11.1998 р.), розташована на 11 поверсі 16-поверхового будинку, має загальну площу 72,3 кв.м, складається з: 3-х ізольованих кімнат жилою площею 41,6 кв.м, у т.ч. 1 кімната - 12,3 кв.м з лоджією, 2 кімната - 17,4 кв.м з лоджією, 3 кімната - 12,3 кв.м без лоджії; кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору.

На час розгляду справи в квартири зареєстровані та постійно проживають: ОСОБА_3, 1953 року народження, ОСОБА_5, 1981 року народження, ОСОБА_1, 1978 року народження, ОСОБА_10, 2004 року народження, ОСОБА_6, 2007 року народження, ОСОБА_8, 2013 року народження, ОСОБА_7, 2013 року народження.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2014 р. по цивільній справі № 758/4603/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.03.2015 р., для співвласників встановлений порядок користування вказаною квартирою, а саме: ОСОБА_1 виділена в користування ізольована кімнату площею 17,4 кв.м, ОСОБА_5 - кімната площею 12,3 кв.м з лоджію, ОСОБА_3 - кімната площею 12,3 кв.м без лоджії; кухню, ванна кімната, коридор, вбиральня залишена у спільному користуванні.

30.03.2015 р. на підставі вказаного судового рішення ОСОБА_1 був виданий виконавчий лист, у відкритті виконавчого провадження за яким постановою ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 08.04.2015 р. відмовлено відповідно до ст.26 ч.1 п.8 Закону України «Про виконавче провадження».

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11, яка є дружиною позивача та мешкає у спірній квартирі без реєстрації з 2005 р., ОСОБА_13, з яким у фактичних шлюбних відносинах перебуває відповідачка ОСОБА_5 та який мешкає в спірній квартирі без реєстрації з 2000 р., ОСОБА_14, яка є сусідкою сторін по справі з 2004 р., суду показали, що у сторін постійно виникають сварки та конфлікти з приводу користування кімнатами та після судового рішення від 05.11.2014 р. порядок користування кімнатами не змінився, а саме: відповідачка ОСОБА_5 з чоловіком та дочкою займає кімнату 17,4 кв.м, відповідачка ОСОБА_3 - кімнату 12,3 кв.м без лоджії, позивач ОСОБА_1 з дружиною та дітьми - кімнату 12,3 кв.м з лоджією.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачкою ОСОБА_5 до теперішнього часу не звільнена кімната площею 17,4 кв.м, яка судовим рішенням виділена у користування позивачеві, що підтвердили і самі відповідачі по справі.

На підставі ст.319 ЦПК України рішення Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2014 р., яким встановлений саме такий порядок користування спірної квартири, набуло законної сили з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, тобто з 04.03.2015 р.

Відповідно до ст.124 ч.5 Конституції України, ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Тому суд не приймає до уваги твердження відповідачів по первісному позову, що відповідачка ОСОБА_5 не звільняє кімнату площею 17,4 кв.м в зв'язку з тим, що в касаційному порядку оскаржені вищевказані судові рішення, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Згідно довідки ЖЕД 704 «Вітряні гори» Подільського району м.Києва від 26.06.2015 р. № 2687, позивач ОСОБА_1 є власником особового рахунку на кімнату житловою площею 17,4 кв.м, що виділена йому в користування.

Як вбачається з матеріалів справи, постановляючи рішення від 05.11.2014 р., районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 при розгляді його позову про встановлення порядку користування вищевказаною спірною квартирою, діяв від себе та в інтересах своїх малолітніх дітей.

Звертаючись з даними позовом про усунення перешкод, ОСОБА_1 також діє від себе та в інтересах своїх малолітніх дітей.

Відповідно до ст.155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків встановлених законом.

Статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України встановлена непорушність права власності, до змісту якого , відповідно до ст..317 ЦК України, входить і право користування.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачем ОСОБА_5 порушено право позивача ОСОБА_1 та його малолітніх дітей на користування виділеним йому житловим приміщенням, співвласником якого він є, тому це право підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод в користуванні позивачем кімнатою із зобов'язанням відповідачки ОСОБА_1 не чинити позивачу перешкод та зобов'язанням її звільнити кімнату площею 17,4 кв.м та шляхом вселення позивача разом з малолітніми дітьми до цієї кімнати.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги, суд приходить до таких висновків.

Приймаючи до провадження відповідно до вимог ст.123 ЦПК України зустрічний позов про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності, суд виходив з того, що правовідносини між сторонами по первісному та зустрічному позовам виникли з приводу квартири АДРЕСА_1, між тими ж сторонами, є взаємопов'язаними та їх спільний розгляд є доцільним.

Приймаючи до сумісного провадження з первісним та зустрічним позовами заяву позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 про внесення змін до предмету позову про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності, суд виходив з того, що на підставі ст.31 ч.2 ЦПК України позивачка доповнює свої вимоги та, обґрунтовуючи вимоги вже наявністю спільної часткової власності сторін по справі на спірну квартиру, ставить вже питання про фактичну зміну порядку користування спірною квартирою відповідачки. Тому, реалізуючи право позивача по зустрічному позову на доступ до правосуддя, суд вважає, що підстав для закриття провадження по справі в частині зустрічних позовних вимог щодо визначення порядку користування житловим приміщення не має, оскільки, незважаючи на те, що правовідносини виникли між тими самим сторонами, з приводу тієї ж самої квартири, але за цими вимогами позивачка просить змінити порядок користування спірною квартирою, виходячи вже з наявності спільної часткової, а не спільної сумісної власності, на квартиру. В зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути позовні вимоги в цій частині по суті.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), може належати їм на праві спільної власності часткової або на праві спільної сумісної власності.

Приписами статті 356 ч.1 ЦК України визначено, що спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Приписами ст.368 ч.1 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 р., виданого відділом приватизації житла Подільської РДА м.Києва та зареєстрованого в БТІ м.Києва 20.11.1998 р., в ньому зазначено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить сторонам по справі - співвласникам ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2014 р. по цивільній справі № 758/4603/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.03.2015 р., при розгляді житлового спору з приводу користування співвласників вказаною квартирою встановлено, що вищевказана спірна квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та, постановляючи судові рішення, виходи з цієї обставини.

На підставі ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони.

Статтею 370 ЦК України передбачено право співвласника лише на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, і розмір часток співвласників (в т.ч. і їх рівність) у праві спільної сумісної власності визначаються лише у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р. № 20 (зі змінами та доповненнями) вказано на те, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасника) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Порядок користування вищевказаною спірною квартирою вже встановлений судовим рішенням від 05.11.2014 р., що набрало законної сили; вимоги про виділ часток у праві спільної сумісної власності позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 не заявляє, правове обґрунтування її позову (ст.ст.368, 372 ЦК України) регулюють саме виділ частки та поділ майна; рівність же ідеальних часток вже встановлена вищевказаним свідоцтвом про право власності та з їх рівності суд виходив, встановлюючи порядок користування квартирою рішенням від 05.11.2014 р.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що зустрічний позов в частині визначення частки в спільній сумісній власності не заснований на законі. Оскільки суд прийшов до висновку до залишення без задоволення зустрічного позову в цій частині, то в задоволенні зустрічного позову в частині зміни порядку користування спірної квартирою необхідно відмовити, оскільки сторона відповідача посилалася на ці вимоги, як на похідні від визначення часток.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню, оскільки його вимоги є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не засновані на законі.

На підставі викладеного, ст.ст.41, 124 ч.5 Конституції України, ст.ст.321, 355, 368, 370 ЦК України, ст.155 ЖК України, керуючись ст.ст.10, 11, 14, 60, 61, 208-209, 212, 213, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користування житловим приміщенням та вселення - задовольнити в повному обсязі.

Усунути ОСОБА_1, який діє від себе та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, перешкоди в користуванні ізольованою кімнатою площею 17,4 м2 в квартирі АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні ізольованою кімнатою площею 17,4 м2 в квартирі АДРЕСА_1.

Усунути ОСОБА_1, який діє від себе та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, перешкоди в користуванні ізольованою кімнатою площею 17,4 м2 в квартирі АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5 звільнити ізольовану кімнату площею 17,4 м2 в квартирі АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, в ізольовану кімнату площею 17,4 м2 в квартирі АДРЕСА_1.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності та визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова