Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/577/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Забродського М.І.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Просив стягнути з відповідача 67 175,23 грн., із них - 65 581,60 грн. курсової різниці та 1 593,63 грн. - 3% річних. В обґрунтування позову посилався на те, що заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2014 стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 43 806,40 грн. боргу за розпискою від 22 лютого 2011 року. Однак, внаслідок інфляційних процесів та різкого зростання курсу долара США, ця сума значно зросла, оскільки саме в цій валюті надавалася позика.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 18 024,14 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 1 054,95 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що задовольняючи позов частково, суд вийшов за межі позовних вимог, а саме, в прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з неї 65 581,60 грн. курсової різниці та 3% річних у сумі 1 593,63 грн., які він нарахував на суму курсової різниці, а не на прострочену суму (43 806,40 грн.), як це передбачено ч.2 ст.625 ЦК України. Також суд самостійно нарахував інфляційні втрати, хоча позивач такої вимоги не заявляв. Суд не вирішив питання про стягнення судового збору та не врахував її (відповідача) заперечення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 43 806 грн. 40 коп. боргу за розпискою від 22 лютого 2011 року, 3% річних у сумі 3 942 грн.57 коп., 240 грн. за публікацію оголошення у пресі та 477 грн. 48 коп. судового збору, а всього 48 466 грн. 45 коп. (а.с.15). Рішення набрало законної сили 23 травня 2014 року.

У мотивувальній частині заочного рішення суд встановив, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у позику 4 000 дол.США, але остання борг не повернула. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Житомирського районного управління юстиції від 23 січня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 26 травня 2014 року №278/745, виданого Житомирським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 48 466 грн. 45 коп.(а.с.9).

У матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_2 грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуваннями встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_1 просив стягнути курсову різницю за договором позики у сумі 65 581,60 грн. та три проценти річних у сумі 1 593,63 грн. (а.с.6).

Приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У матеріалах справи відсутні докази того, що сторони у договорі позики передбачили інший розмір процентів річних.

У випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме ст.625 ЦК України.

Прострочена сума грошового зобов'язання становить 43 806,40 грн., а тому три проценти річних від цієї суми за 293 дні складає 1 054 грн. 95 коп. (43 806,40 грн. х 3% : 365 дн. х 293 дн. = 1 054,95 грн.).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду рішення суду першої інстанції в частині стягнення трьох процентів річних у сумі 1 054,96 коп. та відмови у стягненні решти від заявленої суми трьох процентів річних залишає без змін, оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги відносно того, що позичав обрахував три проценти річних від курсової різниці, а не від простроченої суми не впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки судом правильно застосовано порядок обрахунку трьох процентів річних від простроченої суми, а не від курсової різниці.

Стосовно решти рішення суду першої інстанції, то колегія суддів апеляційної суду звертає увагу на наступне.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 65 581,60 грн. курсової різниці, а не інфляційних втрат.

Відповідно до змісту приписів ч.1 ст.11 ЦПК України суд уповноважений розглядати цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог.

Чинне процесуальне законодавство надає позивачу право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (ч.2 ст.31 ЦПК України).

Заява позивача від 14 травня 2015 року, у якій він погоджується із запереченнями відповідача про необхідність стягнення інфляційних втрат, не є заявою про зміну предмета або підстави позову (а.с.30).

Таким чином, у матеріалах справи відсутня заява позивача про зміну предмета або підстави позову.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог та стягнув з відповідача інфляційні втрати, хоча позивач таких вимог не заявляв, а пред'явив вимогу про стягнення курсової різниці.

Вимоги ОСОБА_1 відносно стягнення курсової різниці не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути задоволені.

Оскільки суд першої інстанції порушив норми процесуального права при ухваленні решти рішення, то, відповідно до ст.309 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалює нове рішення, яким відмовляє позивачу у задоволенні позову про стягнення курсової різниці за договором позики.

Відповідно до ст.88 ЦПК України апеляційний суд змінює розподіл судового збору. Пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача присуджується судовий збір у сумі 10 грн. 55 коп., що відповідає роз'ясненням, які надані судам у пункті 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 травня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних у сумі 1054 грн. 95 коп. залишити без змін.

У решті рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 грн. 55 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: