Справа № 203/5545/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді - Карпенка С.Ф.

при секретарі - Штефані Д.Г.

за участю: відповідача- Гулака М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з вищевказаною позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на її користь матеріальної та моральної шкоди.

Позивачка вказала, що декілька років вона безуспішно намагалась приватизувати земельну ділянку розміром 0,06 га у Васильківському районі Київської області, після чого звернулась до адвоката- відповідача по справі. Відповідач запевнив її, що зможе вирішити її справу за домопогою звязків, повідомив суму, яку вона потрібна дати для вирішення справи, вона дала йому 10000 доларів США та 1000 грн., всього- 13000 грн. Тодіж вона дала йому довіреність від 31.10.2011 р., уповноважила його бути її представником. Однак,відповідач, отримав гроші, маючі належні документи, припинив виходити на зв'язок, змінив номер свого телефону, став уникати зустрічей і відмовлятися повернути отримані гроші.

Позивачка просила суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 13000 грн., та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що в жовтні 2011 року до нього, як до юриста, зверталась позивачка, просила здійснити допомогу у вирішенні питання про приватизацію земельної ділянки, що раніше отримана нею за рішенням Глевахівської сільської ради. Він зустрічався з нею, однак, після спілкування з нею та з головою садівничого товариства, вивчивши надані документи, розяснив позивачці про складність вирішення її питання, необхідність здійснення оплат експертизи, отримання документів тощо. В листопаді 2011 року спілкування вони припинили, допомогу та консультацій він більш не надавав. Вказаних позивачкою грошей він не отримував. Отримував лише 3000 грн. за здійснення консультацій, приїзди автомашиною тричі до позивачки, а це потребувало витрат коштів. Інших грошей не отримував. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з урахуванням того, що позивачка пропустила процесуальні строки звернення до суду.

Суд, заслухав відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Рішенням виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області №123 від 03 грудня 1998 року (а.с.9) позивачці було передано безкоштовно у приватну власність раніше надану садову ділянку площею 0,06 га в смт.Глеваха по лінії №13 ділянка №218, якою вона користувалась з 1998 року, для ведення садівництва з подальшою видачею Державного акту на право приватної власності.

В подальшому позивачці було видано державний акт 01 листопада 2012 року на право власності на частину вказаної земельної ділянки площею 0,0394 га (а.с.8).

Наявність спору стосовно вказаної земельної ділянки, її розміру, вбачається з рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2009р. (а.с.10-13).

Відповідач не заперечує, що саме з приводу можливості отримання права на приватизацію земельної ділянки розміром 0,06 га і зверталась до нього позивачка у 2011 році, вона уповноважила його на здійснення її представництва, для чого нотаріально була посвідчена довіреність 31 жовтня 2011 року (а.с.5). Він дійсно консультував її, вивчав документацію, спілкувався з головою садівничого товариства, приїздив у смт.Глеваху тричі. На це витрачав кошти, тому і за вказані дії отримав від позивачки 3000 грн.

Відповідач не заперечує, що при консультації позивачки він дійсно здійснив записи на аркуші, наданий позивачкою (а.с.6), де вказував позивачці приблизні витрати часу та оплат на проведення експертизи та інших дій. Цей аркуш він залишив позивачці, як йому не потрібний і ні до чого не зобовязуючий.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 60 ЦПК України передбачає наступне:

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка в даному випадку не надала суду належних доказів передачі нею відповідачу та отримання ним грошових коштів, які вимагає стягнути позивачка- 13000 грн.

Наявність довіреності(а.с.5) та аркушу з чорновими записами (а.с.6) не містять підтвердження передачі-отримання грошей. Будь-яких інших документів позивачкою суду не надано.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27 березня 2012 року (а.с.15-16) видно, що 20 березня 2012 року позивачка зверталась до Оболонського РУ ГУМВС України в м.Києві з заявою щодо можливих неправомірних дій з боку відповідача, саме за тими ж самими обставинами, на які посилається позивачка в позові. При цьому вона вказувала інший розмір отриманої від неї відповідачем суми- 4000 грн.

В порушення кримінальної справи було відмовлено на підставі ст. 6 п.2 КПК України.

Вказане також свідчить про доведеність позиції відповідача стосовно того, що в даному випадку позивачка пропустила процесуальні строки звернення до суду з позовом. Дійсно, позивачка просить стягнути шкоду, завдану їй діями відповідача, які мали місце в жовтні 2011 року. З цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів в березні 2012 року, в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Позивачка не ставить питання про поновлення строку звернення до суду.

Суд розглядає позов в межах заявлених вимог і не виходить за вказані рамки.

З огляду на вищевикладене, суд однозначно приходить до висновку, що повинно відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 62, 64, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.23, 244, 256, 267, 1166, 1167 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Карпенко С.Ф.