№ 556/1764/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2015 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про скасування заповіту та визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування заповіту його матері ОСОБА_6 від 10.12.2007 року, та визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 мали у спільній сумісній власності житловий будинок у с.Озеро Володимирецького району. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_7, після його смерті відкрилась спадщина, рішенням суду від 23.05.2014 року позивачу було надано додатковий двохмісячний термін на прийняття спадщини після смерті батька. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача ОСОБА_6 після її смерті також відкрилась спадщина, яку позивач прийняв як спадкоємець за законом, однак в подальшому йому стало відомо, що в 2007 році матір залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла онучці ОСОБА_4. Вважає, що заповіт є безпідставним та незаконним, не відповідає волі спадкодавця, дане твердження обґрунтовує тим що його матір була безграмотною та не могла підписувати будь-які документи. Крім того, посадовими особами сільської ради було порушено порядок посвідчення заповітів - не вказано місце посвідчення заповіту, заповіт посвідчено у відсутності свідків. Просив суд скасувати заповіт ОСОБА_6 від 10.12.2007 року та визнати за позивачем право власності на житловий будинок батьків у порядку спадкування.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, надали пояснення в межах позову.

Відповідач та її представник заперечили проти позову, пояснили, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 належним чином та з власної волі розпорядились належним їм житловим будинком, склавши про це заповіти, які посвідчені у встановленому законом порядку. Просили відмовити в задоволенні позову, зробили заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності відносно оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_7

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши інші докази приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, встановлено, що між сторонами по справі виник спір з приводу успадкування житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1

Згідно погосподарської книги Озерської сільської ради №2, особовий рахунок НОМЕР_1, та технічного паспорту на будинок, вказаний житловий будинок рахувався за ОСОБА_7, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради №419 від 09.04.2013 року.

Житловий будинок АДРЕСА_1 збудований в період 1956-1970 рр. на відведеній для цієї мети земельній ділянці, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради №428 від 10.04.2013 року.

Сторони визнали ту обставину, що спірний житловий будинок збудовано подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_6, в силу чого вказаний житловий будинок у відповідності до змісту ст.22 КпШС України та ст.ст.60, 61 Сімейного Кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя

Таким чином, враховуючи, що частки подружжя у спільному майні є рівними, житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_6, у рівних частинах.

З приводу походження сторін, їх родинних стосунків та розбіжностей у написанні імен, сторони визнали ту обставина, що позивач ОСОБА_1 та батько відповідача ОСОБА_8 є дітьми ОСОБА_7, який у різних документах названий також «ОСОБА_7», "ОСОБА_7" та ОСОБА_6, яка також названа як «ОСОБА_7».

Також сторони визнали ту обставину, що з числа дітей подружжя ОСОБА_6 досягли повноліття ОСОБА_1, ОСОБА_8, який помер в 1985 році, та ОСОБА_9, який помер в 2002 році; інші діти подружжя померли відразу ж після народження або у дитячому віці.

Враховуючи визнання сторонами вказаних обставин, у відповідності до положень ст.61 ч.2 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до якої входить і ? частина житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1

При цьому суд констатує, що на час смерті ОСОБА_7 до будинковолодіння за вказаною адресою входили: житловий будинок, позначений у технічному паспорті як «А-1», прибудова «а», сараї «Б, б, В», вбиральня «Ж», колодязь «К» та огорожа №1, що підтверджується технічним паспортом будівлі, оскільки сарай «Г» та навіс «Д» були збудовані після смерті ОСОБА_7, а саме в 2010 році.

Спадкування майна ОСОБА_7 здійснювалось за заповітом, посвідченим Озерською сільською радою Володимирецького району 25 серпня 2004 року, за яким належне йому майно ОСОБА_7 заповів в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли: ОСОБА_4, яка на час смерті ОСОБА_7 проживала разом з ним однією сім'єю, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради №707 від 10.06.2013 року, та ОСОБА_1 який подав заяву до ДНК про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується довідкою Володимирецької ДНК №774/01-16 від 20.08.2014 року.

Заява відповідача ОСОБА_4 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадщину після смерті батька не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу подання заяви про прийняття спадщини, спадщина належить спадкоємцям з часу її відкриття.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька у відповідності до рішення Володимирецького районного суду від 23.05.2014 року, яким ОСОБА_1 встановлено додатковий строк на прийняття спадщини. Вказане рішення суду набрало законної сили, і є обов'язковим для виконання. Даним рішенням встановлено, що строк прийняття спадщини після смерті батька пропущено ОСОБА_1 з поважних причин.

Таким чином, незважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 після спливу шестимісячного строку з часу смерті останнього, спадщина за заповітом належить позивачу з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається зі ст..256, ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства, суд приходить до висновку, що строк позовної давності повинен обчислюватись не з часу смерті ОСОБА_7, а з часу, коли його спадкоємець позивач ОСОБА_1 дізнався, що його право на спадщину оспорюється, тобто з часу коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права або про осіб, які його порушують. Таким моментом є звернення ОСОБА_4 до суду в 2013 році з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок в цілому, тобто строк позовної давності ОСОБА_1 не пропущено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_7, набули право власності на ? частину житлового будинку в с.Озеро Володимирецького району кожен, і до складу цієї спадщини входять житловий будинок «А-1», прибудова «а», сараї «Б, б, В», вбиральня «Ж», колодязь «К» та огорожа №1.

З приводу спадкування майна ОСОБА_6 судом встановлено наступне.

На час своєї смерті ОСОБА_6 була власником ? частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями АДРЕСА_1 у складі житлового будинку «А-1», прибудови «а», сараїв «Б, б, В, Г», навіса «Д» вбиральні «Ж», колодязя «К», огорожі №1.

Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Озеро Володимирецького району, відкрилась спадщина, до складу якої у відповідності до ст.1218 ЦК України входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю.

Судом встановлено, що спадкування майна ОСОБА_6 здійснювалось за заповітом. Так, 30 березня 2004 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок із присадибною земельною ділянкою заповіла в рівних частинах ОСОБА_10 та ОСОБА_4

19 січня 2005 року ОСОБА_6 склала другий заповіт відносно належних їй земельного та майнового паю, які заповіла ОСОБА_4

10 грудня 2007 року склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_4

Всі названі заповіти посвідчені уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, а саме секретарем виконавчого комітету у відповідності до покладених на неї обов'язків, що підтверджується рішеннями Озерської сільської ради №6 від 08.05.2002 року та №5 від 14.04.2006 року. Посвідчення заповітів ОСОБА_6 відображено у реєстрах нотаріальних дій за 2004, 2005 та 2007 рр.

Як вбачається з ч.2 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Виходячи із змісту заповіту ОСОБА_6, складеного 10.12.2007 року, він скасував попередні заповіти від 30.03.2004 року та від 19.01.2005 року, і був чинним на час смерті ОСОБА_6

Вказаний заповіт оспорив позивач, мотивуючи дану вимогу тим, що його мати була неграмотною, не могла підписати заповіт, оскільки не вміла читати та писати. До часу смерті матері, відносини між нею та позивачем були добрими, будь-яких підстав для позбавлення ОСОБА_1 спадщини не існувало, навпаки і батько, і матір неодноразово висловлювали бажання залишити майно на двох - позивачу та онуці ОСОБА_4 Крім того, при посвідченні заповіту було допущено порушення вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій - не вказано місце посвідчення заповіту, заповіт посвідчений не при свідках. У зв'язку з викладеним, просив визнати заповіт від 10.12.2007 року недійсним.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами по справі.

В той же час, в своїх поясненнях свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_6 вміла читати, читала церковні книги, могла розписуватись, вміла рахувати гроші.

Листоноша ОСОБА_14, будучи допитаною в судовому засіданні як свідок, пояснила, що ОСОБА_6, коли жила разом з чоловіком ОСОБА_7, розписувалась за свою пенсію, вміла рахувати гроші.

Ці показання свідків спростовують твердження позивача про те, що його мати була неграмотною і не могла підписувати заповіт.

Посилання позивача на ту обставину, що 30.03.2004 року ОСОБА_6 була неграмотною, у зв'язку з чим заповіт підписала за неї інша особа - ОСОБА_15, на думку суду не є беззаперечним доказом неграмотності ОСОБА_6 в грудні 2007 року.

Так, секретар Озерської сільської ради ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що на неї покладено обов'язки по вчиненню нотаріальних дій, в т.ч. і посвідчення заповітів. Деталей посвідчення заповітів ОСОБА_6 вона не пригадує, оскільки пройшло багато часу, Коли людина звертається до сільської ради і хоче посвідчити заповіт, вона приходить з паспортом і каже, що і кому буде заповідати, секретар друкує заповіт, після цього текст заповіту прочитує заповідач або його прочитують вголос, і особа підписує заповіт, завжди тільки в присутності секретаря. Якщо людина сама не може підписати заповіт через вади або неграмотність, то заповіт підписує за неї інша особа, теж у присутності секретаря. Після підписання заповіту, секретар його посвідчує, вносить у реєстр. Чому в 2004 році ОСОБА_6 не могла підписати заповіт через неграмотність, а вже в 2007 році розписувалась сама, свідок пояснити не може, грамотність людини вона перевіряє лише з її слів.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона працювала соціальним працівником у Озерській сільській раді. В 2004 році до неї звернулась мешканка с.Озеро ОСОБА_6, яка повідомила, що не може сама підписати заповіт і попросила ОСОБА_15 зробити це за неї. ОСОБА_15 погодилась, після чого секретар сільської ради зі слів ОСОБА_6 надрукувала заповіт, прочитала його вголос, і ОСОБА_15 підписала заповіт від імені ОСОБА_6 Більше ОСОБА_6 з такими проханнями до свідка не зверталась.

Від проведення судової почеркознавчої експертизи підпису на оспорюваному заповіті сторони відмовились через відсутність вільних та умовно-вільних зразків підписів ОСОБА_6,, здобути які не представилось можливим. Так, на оглянутих судом поштових відомостях на виплату пенсій по с.Озеро за 2011-2012 рр. не виявлено підписів ОСОБА_6, поштові відомості за 2004, 2005, 2007, 2008 рр. знищені по закінченню строку зберігання. Будь-яких інших документів, які достовірно підписані ОСОБА_6, у сторін немає.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_17 вказувала, що проживала на квартирі у ОСОБА_6, і будучи вчителькою, навчила її читати та розписуватись.

Ці пояснення, які нічим не спростовані, в сукупності з показаннями інших свідків, підтверджують ту обставину, що ОСОБА_6 могла підписати оспорюваний заповіт в грудні 2007 року.

Що стосується інших обставин, на які вказує позивач в обґрунтування позовних вимог, то вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Так, місце посвідчення заповіту вказується у разі посвідчення заповіту поза межами приміщення виконавчого комітету сільської ради, як це передбачено п.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних рад народних депутатів (надалі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року, яка була чинною на час посвідчення оспорюваного заповіту. В той же час, всі заповіти ОСОБА_6 були посвідчені у приміщенні Озерської сільської ради, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_15, журналами нотаріальних дій Озерської сільської ради за 2004, 2005, 2007 рр., оригіналами заповітів. З огляду на це, оспорюваний заповіт містить всі передбачені законом реквізити, крім того, підстав для посвідчення оспорюваного заповіту при свідках, суд не вбачає.

Таким чином, судом встановлено, що заповіт, складений ОСОБА_6 10.12.2007 року, підписано особисто заповідачем, посвідчено належно уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету Озерської сільської ради, з дотриманням встановленого порядку, доказів нікчемності або недійсності цього заповіту позивачем суду не надано, і в ході судового розгляду таких доказів не здобуто, у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 в цій частині не підлягає задоволенню.

Таким чином, спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом є відповідач ОСОБА_4, яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на час смерті бабусі ОСОБА_6 проживала разом з нею однією сім'єю, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради №706 від 10.06.2013 року.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті своєї матері ОСОБА_6

Так, у відповідності до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Судом встановлено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 - син ОСОБА_6 - був непрацездатною особою як інвалід 1-ої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ №104147 та пенсійним посвідченням №.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса №141/01-16 від 05.09.2014 року.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 має право на обов'язкову частку у спадщині, в т.ч. і на частку у нерухомому майні.

Розмір даної частки встановлено судом у відповідності до правил ст.1241 ЦК України. Так, як визнано сторонами, після смерті ОСОБА_6 право на спадкування за законом мали троє дітей подружжя, або їх діти (за правом представлення).

Таким чином, ОСОБА_1 поряд з іншими спадкоємцями ОСОБА_6 першої черги належала би 1/3 частина спадкового майна. Таким чином, розмір обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_6 становить 1/6 частину спадкового майна, і в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Як вже вказувалось, на час своєї смерті ОСОБА_6 була власником ? частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями АДРЕСА_1 у складі житлового будинку «А-1», прибудови «а», сараїв «Б, б, В, Г», навіса «Д» вбиральні «Ж», колодязя «К», огорожі №1.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 набув право власності на 1/6 частину спадщини своєї матері ОСОБА_6, як на обов'язкову частку у спадщині, що становить 1/12 частину всього житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 Володимирецього району (1/6 частина як обов'язкова частка х ? частину, яка належала матері ОСОБА_6.).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 набув право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_7 та на 1/12 частину цього ж будинку після смерті матері ОСОБА_6

В той же час, ОСОБА_4 набула право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7 та на 5/12 частин цього ж будинку після смерті ОСОБА_6

З урахуванням викладеного, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 15, 60, 130, 208, 209-212 ЦПК України, ст.ст.328, 331, 1216, 1218, 1258, 1259, 1262, 1263, 1266, 1268 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 09.04.1997 року Володимирецьким РВ УМВСУ у Рівненській області, право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 (А-1) та надвірних будівель до цього житлового будинку - прибудови (а), сараїв (Б, б,В), вбиральні (Ж), колодязя (К), огорожі №1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_18

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 09.04.1997 року Володимирецьким РВ УМВСУ у Рівненській області, право власності на 1/12 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (А-1) та надвірних будівель до цього житлового будинку - прибудови (а), сараїв (Б, б, В, Г), навіса (Д) вбиральні (Ж), колодязя (К), огорожі №1 як на обов'язкову частку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляцію може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, що приймали участь у розгляді справи але не були присутніми під час проголошення рішення, мають право подати апеляцію протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

Головуюча:

Повний текст рішення оголошено 09 лютого 2015 року