Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2015 року м. Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шаповалової І.С.,
при секретарі Красуцькому Б.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку сумісно нажитого за період перебування в шлюбі, та зобов'язати не чинити перешкоди в користуванні ним,-
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року, було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку сумісно нажитого за період перебування в шлюбі, та зобов'язати не чинити перешкоди в користуванні ним.

Додатковим рішенням суду від 06 травня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням суду від 14 липня 2015 року судом було вирішено питання про розподіл земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 між сторонами.

11 серпня 2015 року до суду надійшла заява ОСОБА_1, яв якій остання просить ухвалити додаткове рішення в зв'язку з тим, що судом не було вирішено питання про правовий режим земельної ділянки при її розподілі.

Ознайомившись з поданою заявою, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подана заява підлягає задоволенню.

Так, згідно уточненої позовної заяви (т.1 а.с.33-36), позивачем заявлено вимогу про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до архівного витягу з рішення виконкому Павлоградської міської ради №956 від 10 грудня 1998 року, площа земельної ділянки, яка була виділена по АДРЕСА_1 складає 667 кв.м.

Аналогічний розмір земельної ділянки зазначено і в державному акті (т.1 а.с.217).

Згідно положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наведене кореспондується і з правилами ст.368 ЦК України.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст..68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (ст..68 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст..70 СК України).

У п.23 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України вказав судам на таке.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Виходячи з положень ст.220 ЦПК України та п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд ,-

У Х В А Л И В :

Доповнити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку сумісно нажитого за період перебування в шлюбі, та зобов'язати не чинити перешкоди в користуванні ним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 площею 243,0 м2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 площею 243,0 м2.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії додаткового рішення.

Суддя І. С. Шаповалова