Справа № 682/19/15-ц
Провадження № 2/682/145/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі :

головуючого судді Роїк В.П.

при секретарі Козир О.П.

з участю позивачки ОСОБА_1

та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

та його представника адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про витребування від відповідача на її користь належного їй автомобіля автомобіля «PEUGEOT Expert», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, зобов»язавши ОСОБА_3 передати їй цей автомобіль, державні номерні знаки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, видане ВРЕР м. Нетішина УДАІ УМВС України в Хмельницькій області, ключів від автомобіля та про відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Ухвалою Славутського міськрайсуду від 26 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині витребування від відповідача на її користь належного їй автомобіля автомобіля «PEUGEOT Expert», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, зобов»язавши ОСОБА_3 передати їй цей автомобіль, державні номерні знаки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, видане ВРЕР м. Нетішина УДАІ УМВС України в Хмельницькій області, ключі від автомобіля залишено без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги і просила стягнути з відповідача 5000 грн. за завдану ОСОБА_3 моральну шкоду, пов»язану з відмовою передати автомобіль одразу ж після набрання рішенням суду про розподіл майна подружжя законної сили, намаганням відповідача зняти автомобіль з обліку з метою провести його відчудження. Тривалий час вона хворіє і такі дії ОСОБА_1 привели до заподіяння їй моральної шкоди, яка полягала у щоденних переживаннях через можливу втрату власності, що потягнуло погіршення стану її здоров»я.

Представник позивачки ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги і дав аналогічні пояснення.

Відповідач ОСОБА_3 позову не визнав і пояснив, що наміру продати виділений позивачці у власність автомобіль у нього не було. Він не бажав, щоб цей автомобіль перебував на реєстраційному обліку в органах МРЕВ за ним, тому хотів зняти його з такого обліку та передати позивачці. Про це він неодноразово пояснював ОСОБА_1 Після набрання законної сили ухвали суду про зняття арешту, державний виконавець 14 січня 2015 року виніс постанову про звільнення автомобіля з-під арешту. Наступного дня з цією постановою він поїхав в МРЕВ, однак не зміг зняти автомобіль з реєстраційного обліку, оскільки там була письмова заява ОСОБА_1 з вимогою заборонити знімати автомобіль з реєстраційного обліку. Позивачка не погодилася приїхати в МРЕВ, щоб перереєструвати цей автомобіль на своє ім»я. Тому 15 січня 2015 року він приїхав додому, де передав спірний автомобіль ОСОБА_1 При цьому остання передала виділений йому автомобіль, яким вона користувалася до цього часу. Вважає, що своїми діями не заподіяв позивачці моральної шкоди.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 дав аналогічні пояснення.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Так, рішенням Славутського міськрайсуду від 31 березня 2014 року виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль «PEUGEOT Expert», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2001 року випуску, вартістю 52957 грн. Означеним рішенням суду відповідачу виділено у власність інший автомобіль.

Після набрання рішенням Славутського міськрайонного суду від 31 березня 2014 року суду законної сили 06 листопада 2014 року між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини з приводу виконання цього рішення.

У відповідності до ст.368 ЦПК України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Однак позивачка не скористалася правом на звернення судового рішення до виконання, не звернула до суду із заявою про видачу виконавчого листа та намагалася вирішити питання про передачу майна, визначеного цим рішенням з відповідачем поза примусовим порядком.

Судом встановлено, що 15 січня 2015 року на виконання рішення Славутського міськрайонного суду від 31 березня 2014 року суду ОСОБА_3 та ОСОБА_1 обмінялися автомобілями, виділеними їм у власність.

Зазначене об»єктивно стверджується поясненнями сторін та їх письмовою розпискою від 15 січня 2015 року, долученою до справи ОСОБА_1, в якій позивачка та відповідач зазначили про відсутність зауважень та претензій.

Пояснення позивачки та її представника про те, що відповідач після набрання рішенням суду законної сили умисно не передавав належний їй автомобіль, оскільки мав реальний намір його продати і з цією метою намагався зняти транспортний засіб з обліку чим завдав їй моральної шкоди об»єктивними доказами не підтверджуються.

Із пояснень сторін, матеріалів справи встановлено, що на виділений ОСОБА_1 автомобіль був накладений арешт, який знято ухвалою Славутського міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року та постановою головного державного виконавця органу державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції від 14 січня 2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту.

Натомість, послідуючі дії відповідача по добровільній передачі 15 січня 2015 року, (тобто одразу ж після зняття арешту), автомобіля позивачці свідчать про те, що він не мав наміру ухилятися від виконання рішення суду та продати транспортний засіб.

Таким чином позивачкою об»єктивно не доведено, що діями чи бездіяльністю відповідача їй завдано моральної шкоди.

Наведене дає підстави вважати, що вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими і таким, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 14, 18, 209,212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Роїк В. П.