Справа № 466/511/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар РЕПЕТА К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», треті особи профспілковий комітет ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», Департамент житлового господарства Львівської міської ради, про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

27.01.2015р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», треті особи профспілковий комітет ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», Департамент житлового господарства Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №73/1 від 28.10.2014 року «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» в частині назви посади начальник служб виробництва та введення нової посади механік колони, скасування наказу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про затвердження змін до штатного розпису, які вводяться в дію з 01.12.2014р.

В ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 уточнив та збільшив свої позовні вимоги. Просить суд :

- визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №73/1 від 28.10.2014 року «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» в частині перейменування посади «Начальник виробничого відділу» на «Начальник служби виробництва» та в частині створення посади «Механік колони» та в частині зміни підпорядкування працівників: водії спец та а/с автомобілів, слюсарі з ремонту автомобілів, ЕГ зварювальник, мийник p/с, токар, вулканізаторник, слюсар-електрик, вантажники, підсобний працівник а/с автомобіля від «Начальника виробничого відділу» до «Механіка колони»;

- визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №87 від 03.12.2014 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» в частині створення посади «Механік (автотранспорту)»;

- визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №91 «Про внесення змін у штатний розпис підприємства на 2014 рік та введення їх в дію» від 18.12.2014 року в частині скорочення з 01.02.2015р. року посади «Начальник виробничого відділу»;

- визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 92 «Про скорочення чисельності та штату працівників від 18.12.2014 року в частині процедури скорочення позивача;

- визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 27.02.2015 року №22з «Про звільнення з роботи ОСОБА_1.» повністю;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» з 01.03.2015 року;

- стягнути з ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 32521,50 гривень.

Позовну заяву мотивує тим, що згідно наказу від 01.03.2013р. № 21-1 «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» з 01.03.2013р. затверджено та введено в дію штатний розпис в новій редакції, згідно якого було утворено виробничий відділ, який раніше називався транспортний, у якому працювало більше 20 працівників. Він отримав посаду начальника цього відділу. Згідно цього наказу також було створено посаду «механік колони» та перепідпорядковано цій посаді тих працівників, які раніше підпорядковувались позивачу.

Згідно наказу директора від 28.10.2014р. №73/1 не змінюючи штатного розпису була створена нова структура підпорядкованості підприємства. Згідно цього наказу, його посада перейменована на начальника служби виробництва та у його підпорядкуванні залишилось три працівники, а також змінились функціональні обов'язки та підпорядкованість. Наказом №87 від 03.12.2014р. в штатному розписі з 01.12.2014р. посаду «механік колони» перейменували на «механік (автотранспорту)» з подальшою підпорядкованістю цій посаді працівників, що підпорядковувалися йому.

Позивач вважає, що даними наказами йому були змінені істотні умови праці без його згоди при тому, що не було проведено зміни в організації виробництва та праці. Такі зміни не були погоджені ні з позивачем, ні з профспілковим комітетом, чим було порушено п.5.1.12 Колективного договору підприємства.

Згідно наказу №91 від 18.12.2014р. затверджено новий штатний розпис підприємства з 01.02.2015р. за яким скорочується посада начальника виробничого відділу. На підставі наказу №92 розпочато процедуру скорочення. Листом від 31.12.2014р. його попереджено про скорочення з 01.03.2015р. Проте, займана ним посада скорочувалася з 01.02.2015р. Про переведення його на іншу посаду на період з 02.02.215р. по 01.03.2015р. відповідач не надав інформації. Інших посад йому відповідач не пропонував, з наказами №91 та №92 він ознайомлений не був.

Згідно наказу №22-з від 27.02.2015р. позивача звільнено з посади начальника виробничого відділу з 01.03.2015р. у зв'язку зі скороченням штату.

Вважає, що відповідачем при видачі оскаржуваних наказів були порушені норми трудового законодавства, норми Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Ці накази підлягають частковому скасуванню, наказ про його звільнення скасуванню в цілому. Просить поновити його на раніше займаній посаді та стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2015 р. по день постановлення судового рішення.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та доповненнях і уточненнях позовних вимог. Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні даний позов заперечила, позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Покликається на те, що відповідно до наказів №91-92 від 18.12.2014р. організаційна структура КП ТФ «Львівспецкомунтранс» була змінена. На підставі наказу № 87 від 03.12.2014р. «Про скорочення чисельності та штату працівників» у зв'язку із введенням в дію з 01.12.2014 року штатного розпису у новій редакції, було проведено процедуру скорочення штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, наказом № 92 від 18.12.2014р. було проведено ряд дій, щодо скорочення працівників, які підлягають вивільненню у зв'язку зі скороченням штату, Позивач був включений в число осіб, які підлягали звільненню за п.1 ст.40 КЗпП України. Йому було вручено повідомлення про можливе наступне його вивільнення у зв'язку із скороченням штату під особистий підпис, від ознайомлення з яким він відмовився, що засвідчено відповідним актом. Можливості запропонувати позивачу вакантну посаду не було.

Відповідачем при звільненні позивача за п.1 ст.40 КЗпП України було з'ясовано, що позивач не користувався переважним правом на залишення на роботі, так як не відповідав займаній посаді, а саме у нього відсутній диплом про отримання ним належної освіти як це передбачено посадовою інструкцією начальника виробничого відділу. Щодо рішення профспілкового комітету, то таке не було прийнято, і директору підприємства не було надано обґрунтованої відмови щодо скорочення ОСОБА_1, на підставі чого було керівником видано наказ про вивільнення даного працівника. Позивач був звільнений за п. 1 ст.40 КЗпП України. Таким чином, процедура звільнення позивача, в зв'язку із скороченням штату, була проведена з дотриманням вимог діючого законодавства. Щодо твердження позивача про не легітимність організаційної структури, введеної в дію вищезазначеними наказами від 18.12.2014р., на підставі яких відбулося скорочення чисельності та штату працівників, то вважає його безпідставним. 18.12.2014р. директором департаменту житлового господарства Львівської міської ради затверджено штатний розпис робітників усіх професій зайнятих на ЛКП «ТФ» Львівспецкомунтранс». Отже дане скорочення позивача було погоджено та затверджено органом місцевого самоврядування, так як комунальне підприємство діє на основі комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Зазначає, що на позивача не поширюється гарантія, визначена ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки ст.252 КЗпП України передбачено, що така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків. ОСОБА_1 не подав жодного підтвердження щодо його перебування у складі виборного профспілкового органу. Навіть якби він перебував членом профкому, склад профспілкового комітету на підприємстві у повному складі достроково було переобрано 10.02.2015 року.

Представники третіх осіб - профспілкового комітету ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», Департаменту житлового господарства Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, вважають його необґрунтованим.

Третя особа - директор ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» Стефанишин Т.М., залучений до участі у справі судом, в судові засідання не з'являвся. Суд вважає за можливе вирішити справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 16.06.2010р. прийнятий на посаду механіка ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс». З 03.10.2011р. він переведений на посаду начальника транспортного відділу. З 01.03.2013р. назва посади «начальник транспортного відділу» замінена на «начальник виробничого відділу» (а.с.18-19).

28.10.2014р. на ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» видано наказ №73/1 «Про структуру підпорядкованості на підприємстві», яким підпорядкованість працівників структурних підрозділів їх керівникам приведена у відповідність з структурою підпорядкованості на підприємстві (додаток №1) (а.с.2,3).

Наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 87 від 03.12.2014 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» у зв'язку із введенням в дію з 01.12.2014р. штатного розпису в новій редакції з 03.12.2014р. розпочато процедуру скорочення працівників (а.с.97,98,99-100).

Наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 91 від 18.12.2014 року затверджено і введено в дію з 01.02.2015р. штатний розпис в новій редакції з визначенням чисельності працівників (а.с.13,15,16).

Наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 92 від 18.12.2014 року «Про скорочення чисельності штату» з 18.12.2014р. розпочато процедуру скорочення чисельності працівників підприємства (а.с.14).

Про дане скорочення та звільнення з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 01.03.2015р. ОСОБА_1 попередили листом від 31.12.2014 року (а.с.17).

27.02.2015 року наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №22-з «Про звільнення з роботи ОСОБА_1.» позивача звільнено з посади начальника виробничого відділу 01.03.2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.41).

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством….У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зміна істотних умов праці працівника допускається лише у випадках змін в організації виробництва та праці. Якщо ж такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 вказано, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т.ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо.

У п.31 цієї Постанови зазначається, що згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Згідно наказу від 28.10.2014 року №73/1 «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» без зміни штатного розпису була створена нова структура підпорядкованості підприємства. За цим наказом посада позивача перейменована на «начальник служби виробництва» та у його підпорядкуванні залишилось три працівники.

Наказом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 87 від 03.12.2014 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» в штатному розписі з 01.12.2014 року посаду «Механік колони» перейменували на посаду «Механік (автотранспорту)» з підпорядкованістю цій посаді тих працівників, які до цього підпорядковувались позивачу. На цих обставинах в судовому засіданні наголошував позивач, вони не спростовані відповідачем.

Суд вважає обґрунтованим покликання позивача про те, що на підставі вказаних наказів були змінені істотні умови його праці, і в подальшому його посаду було скорочено.

Така зміна істотних умов праці була проведена без згоди позивача.

Проте, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №73/1 від 28.10.2014 року «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» в частині перейменування посади «Начальник виробничого відділу» на «Начальник служби виробництва», в частині створення посади «Механік колони» та в частині зміни підпорядкування працівників: водії спец та а/с автомобілів, слюсарі з ремонту автомобілів, ЕГ зварювальник, мийник р/с, токар, вулканізаторник, слюсар-електрик, вантажники, підсобний працівник а/с автомобіля від «Начальника виробничого відділу» до «Механіка колони», а також визнання незаконним та скасування наказу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №87 від 03.12.2014 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» в частині створення посади «Механік (автотранспорту)» не підлягають до задоволення, оскільки таких пунктів ці накази не містять, оскарження позивачем створення посади механіка є безпідставним.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до пунктів 1,10 частини статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації : укладає та контролює виконання колективного договору, звітує про його виконання на загальних зборах трудового колективу, звертається з вимогою до відповідних органів про притягнення до відповідальності посадових осіб за невиконання умов колективного договору; дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом.

За статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно ч.2 статті 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

За частиною 3 цієї статті звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Аналогічні норми щодо прав та гарантій діяльності профспілок містяться у Кодексі законів про працю.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період 2012-2015 років входив до складу профспілкового комітету ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс». Дана обставина підтверджується копіями витягів з протоколів засідання профспілкового комітету (а.с.74-77,106-109), показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3, який займав на той час посаду голови профкому.

Відповідно до п.3 наказу №92 від 18.12.2014р. «Про скорочення чисельності штату» передбачено не пізніше ніж за місяць до звільнення працівників, які є членами профспілки чи членами виборного органу профспілки зробити відповідне подання про отримання згоди на звільнення такого працівника.

Встановлено судом, що ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» підготувала 30.01.2015р. подання на ім'я голови профкому підприємства про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи за скороченням штату за п.1 ст.40и КЗпП України. У передбачений законом строк відповіді щодо розгляду подання підприємство не отримало. Відтак, провело звільнення позивача з роботи без згоди первинної профспілкової організації, вважаючи, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Проте, при звільненні позивача з роботи з 01.03.2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу від 27.02.2015р. №22-з відповідачем порушено вимоги ч.3 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч.3 ст.252 КЗпП України, порушено п.3 наказу №92 від 18.12.2014р., оскільки таке звільнення позивача, який на час прийняття наказу про скорочення чисельності штату, був членом комітету профспілки підприємства, проведено без попередньої згоди вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Відсутність подання про отримання згоди на звільнення позивача підтверджується матеріалами справи (а.с.73,119).

Представник відповідача в заперечення позову покликається на те, що позивач не підтвердив належними доказами перебування у складі профкому підприємства. Суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки ця обставин підтверджується наведеними вище доказами.

Також представник відповідача покликається на те, що склад профспілкового комітету на підприємстві достроково було переобрано 10.02.2015 року. Відтак, на позивача не поширюються гарантії, визначені ч.4 ст.252 КЗпП України, ч.4 ст.41 ЗУ Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

З наданої суду копії протоколу дострокових профспілкових зборів первинної профспілкової організації ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 10.02.2015р. вбачається, що роботу профспілкового комітету за 2010-10.02.2015р. визнано незадовільною, обрано членів профкому та голову профкому. Проте, у вказаному протоколі відсутнє рішення про дострокове припинення повноважень ОСОБА_1, як і інших членів профспілкового комітету, у цьому органі у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що звільнення позивача з роботи було проведено з порушенням вимог законодавства. Наказ про його звільнення з роботи слід визнати незаконним та скасувати, позивач підлягає поновленню на роботі.

Відповідно до ст. 235 КЗпП Украраїни, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно до поданої відповідачем довідки, з якою погодився позивач, його середньоденна заробітна плата на час звільнення з роботи становила 186,55грн.(а.с.149).

За час вимушеного прогулу, який становить 162 робочі дні, середня заробітна плата позивача, що підлягає стягненню в його користь з відповідача, становитиме 30221грн.10коп.

Позивач заявляє вимоги про визнання незаконними та скасування наказу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» №91 «Про внесення змін у штатний розпис підприємства на 2014 рік та введення їх в дію» від 18.12.2014 року в частині скорочення з 01.02.2015р. року посади «Начальник виробничого відділу» та наказу № 92 «Про скорочення чисельності та штату працівників від 18.12.2014 року в частині процедури скорочення позивача.

Суд вважає, що підстав для задоволення цих вимог позивача немає, оскільки наказом №91 від 18.12.2014р. затверджено і введено в дію з 01.02.2015р. новий штатний розпис, наказу про скорочення з 01.02.2015р. року посади «Начальник виробничого відділу» він не містить. Підстав для скасування наказу №92 від 18.12.2015р. частині процедури скорочення немає.

При розгляді справи судом з'ясовано, що скороченню чисельності штату працівників ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» передували доручення департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради щодо оптимізації чисельності працівників ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», якими наголошувалося на розбіжності між штатним розписом на 01.012014р. в кількості 70,5 працівників з фактично зайнятими працівниками на 01.09.2015р. - 56 осіб (а.с.95). З листами про дозвіл на оптимізацію відповідач звертався 06.11.2014р., подаючи нові штатні розписи (а.с.66,99,100).

Відповідно до п.4.1 Колективного договору ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на 2012-2013р., який не переукладався, сторона власника зобов'язалася : в разі виникнення причин економічного …характеру, або у зв'язку з реорганізацією, через які неминучі вивільнення працівників з ініціативи власника, проводити їх лише за умови письмового повідомлення іншої сторони, не пізніше як за 3 місяці до намічуваних звільнень про причини вивільнення, кількість та категорії працівників, що підлягають звільненню; - проводити консультації з профспілковою стороною стосовно визначення та вжиття заходів щодо запобігання звільненням працівників; - призупинення прийняття на роботу нових працівників (а.с.70-71).

Проте, в порушення норм ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», умов Колективного договору, відомостей про проведення таких консультацій, заходів щодо запобігання звільненням працівників відповідач не надав. Навпаки, встановлено, що у період, коли стояло питання оптимізації чисельності працівників, скорочення штату працівників відповідачем було прийнято на роботу з 01.12.2014р. на посаду механіка (автотранспорту) нового працівника. При цьому не було враховано, що позивач ОСОБА_1 з 16.06.2010р. по 03.10.2011р. займав посаду механіка служби виробництва на цьому підприємстві (а.с.103-104,105). Тому доводи представника відповідача на відсутність можливості працевлаштування позивача у зв'язку з його можливим наступним звільненням не вважає суд достатньо аргументованими.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення з роботи, прийняттям рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення в його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності до ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на займаній посаді та стягнення в його користь середнього заробітку за один місяць в сумі 4104,10грн.

З відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 302,21грн.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215,367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» № 22-з від 27.02.2015року про звільнення з роботи ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» з 28.02.2015р.

Стягнути з ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» в користь ОСОБА_1 30221грн.10коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» в доход держави 302,21грн. судового збору.

Допустити негайне виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26.10.2015р. в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» з 28.02.2015р. та стягнення з ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в сумі 4104грн.10коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська