Справа № 710/2520/14-ц
Провадження № 2/691/78/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Городищенський районний суд

Черкаської області

в складі:

судді Черненка В.О.

при секретарі Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку по вулиці Шевченка, 52 в місті Шпола, Черкаської області, від 08.08.2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_2 суму ринкової вартості будинку по вулиці Шевченка, 52 в місті Шпола, Черкаської області, станом на день відшкодування; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 6000,00 гривень; провести оцінку будинку по вулиці Шевченка, 52 в місті Шпола, Черкаської області та стягнути з ОСОБА_2 понесені ним всі витрати на оплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 08.08.2003 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу житлового будинку розташованого по вулиці Шевченка, 52 в місті Шпола. Дане будинковолодіння, на момент продажу належало йому на праві приватної власності. ОСОБА_2, укладаючи угоду, діяла нібито від його імені, на підставі доручення від 24.07.2003 року №1265, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу, ОСОБА_4

На протязі 2001 2005 років, він постійно перебував за межами України, в Республіці Португалія, і доручення на продаж свого будинку нікому не надавав, та і взагалі не мав наміру на такі дії. ОСОБА_2 вчинила підробку доручення та розпорядилась його майном.

Повернувшись з Португалії, він постійно став проживати зі своєю сімєю в м. Корсунь Шевченківський, Черкаської області та не цікавився особливо своїм будинком у м. Шпола, так як знав від тещі ОСОБА_2, що в помешканні тимчасово проживають квартиранти, які доглядають за житлом. Він постійно працював, щоб утримувати свою родину і часу перевірити своє будинковолодіння у нього не було, як не було і підстав не довіряти тещі.

В 2012 році, стосунки між ним та його дружиною (донькою ОСОБА_2М.) різко погіршились і вони вирішили розлучитись. В сімї почались взаємні образи та дружина, разом зі своєю матірю, почали виганяти його з будинку в м. Корсунь Шевченківський, який раніше був йому подарований тещею. Він почав цікавитись долею свого будинку в м. Шпола та, приїхавши туди, дізнався від ОСОБА_3, що будинок їй проданий його тещею і вона вже декілька років є його власником.

Дізнавшись про незаконні дії ОСОБА_2, він, в 2012 році, звернувся до Шполянського районного суду з позовною заявою про визнання договору купівлі продажу недійсним та до правоохоронних органів з заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження та провадження в цивільній справі розпочались одночасно, в звязку з чим, він залишив позов без розгляду до часу вирішення питання кримінальної винуватості ОСОБА_2

09.09.2014 року, Шполянським районним судом винесено ухвалу в справі №710/1765/14-к, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та кримінальне провадження закрито в звязку із закінченням строків давності. Тобто, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

За час, поки тривало розслідування в кримінальній справі, ОСОБА_2 виселила його з будинку в м. Корсунь Шевченківський і на сьогоднішній день, він залишився зовсім без житла. Посилаючись на приписи ст.ст. 202, 203, 216 ЦК України і на вищезазначені обставини та враховуючи, що на даний час в проданому будинку проживає добросовісний набувач, вважає, що договір купівлі-продажу будинку по вулиці Шевченка, 52 в місті Шпола, Черкаської області, від 08.08.2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є недійсним, а тому необхідно стягнути з ОСОБА_2 вартість будинковолодіння в розмірі ринкової ціни, визначеної за вказівкою суду, станом на момент розгляду справи, що дасть йому можливість придбати інше житло.

В обґрунтування моральної шкоди, зазначив, що вже два роки він захищає свої права в судах та правоохоронних органах. Залишився без житла та мусить винаймати помешкання, що лише пригнічує його моральний стан. Відповідач, вчинивши злочин, фактично зруйнувала його життя. Тривалий час приховувала від нього реальний стан речей, а потім вигнала з житла, яке придбала, як стало йому відомо пізніше, за кошти, що отримала від продажу його будинку. ОСОБА_2 завдала йому значних душевних страждань, які тривають і по сьогоднішній день, привласнила все, чим він колись володів і залишила його лише з власним одягом. Силу його приниження не можливо виміряти і тому сума моральної шкоди, яку він визначив в розмірі 6000 гривень, лише в деякій мірі надасть йому можливість відчути знову віру в справедливість.

Посилаючись на приписи ст.ст. 256-261 ЦК України щодо строку позовної давності, вважає, що перебіг останнього, для нього, розпочався в 2012 році, коли він дізнався про неправомірний продаж відповідачем його будинку, а тому на день звернення до суду з позовом, строк позовної давності ним не пропущений.

Враховуючи викладене, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку по вулиці Шевченка, 52 в місті Шпола, Черкаської області, від 08.08.2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_2 суму ринкової вартості будинку по вулиці Шевченка, 52 в місті Шпола, Черкаської області, станом на день відшкодування; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 6000,00 гривень; провести оцінку будинку по вулиці Шевченка, 52 в місті Шпола, Черкаської області та стягнути з ОСОБА_2 понесені ним всі витрати на оплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 та за його згодою, його представник, шляхом подачі заяв, зменшили позовні вимоги та остаточно просили суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку по вулиці Шевченка, 52 в місті Шпола, Черкаської області, від 08.08.2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 6000,00 гривень та понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник зменшені вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позові.

Відповідач та її представник позов не визнали та зазначили, що у серпні 2003 року, спірний будинок був проданий з відома та за згодою позивача, який, особисто видав доручення для проведення зазначених дій та, при цьому, поспішаючи, не вчинив свого підпису в журналі реєстрації нотаріальних дій у приватного нотаріуса Шполянського нотаріального округу ОСОБА_4 Щодо кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за ч.4 ст.358 КК України, пояснили, що воно проводилось по факту підробки підпису ОСОБА_1 в книзі реєстрації нотаріальних дій, а саме доручення в рамках цього кримінального провадження, експертами не досліджувалось, оскільки, з різних причин було відсутнє у архівах нотаріуса та у ОСОБА_2 Також, при вирішенні даного спору, просили застосувати строки позовної давності, про що подали до суду письмову заяву, та неодноразово наголошували в судовому засіданні в своїх виступах.

Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача та її представника, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.4 ст.358 КК та клопотання прокурора про звільнення останньої від кримінальної відповідальності в звязку із закінченням строків давності, дослідивши таоцінивши всі наявні докази в цій справі в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований, але до задоволення не підлягає в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду за захистом свого порушеного права.

При цьому, суд виходив з наступного.

Згідно ухвали Шполянського районного суду від 09.09.2014 року, винесеної в рамках кримінального провадження про обвинувачення відповідача ОСОБА_2 за ч.4 ст.358 КК України, за використання завідомо підробленого документа в нашому випадку дорученнявід 24.07.2003 року №1265, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу ОСОБА_4, на підставі якого обвинувачена, без відому позивача, продала належний останньому будинок, за клопотанням прокурора та за згодою потерпілого ОСОБА_1 та обвинуваченої ОСОБА_2, остання була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, в звязку з закінченням строків давності. Тобто, з нереабілітуючих підстав. Виходячи зі змісту ухвали, ОСОБА_2, свою вину в інкримінованому їй злочині, визнала. Ані після винесення, ані пізніше, при розгляді даної справи, вищезазначена ухвала суду оскарженою не була та на час ухвалення рішення є чинною.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивач довів в судовому засіданні неправомірність дій відповідача при оформленні доручення та при укладенні договору купівлі продажу належного йому будинку, які можуть бути підставою визнання договору недійсним, а тому його позов є обґрунтованим.

Щодо строків позовної давності, про застосування яких, при вирішенні даного спору, заявила сторона відповідача, то суд вважає наступне.

Відповідно до п. 4, 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст.ст. 71, 75, 80 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Як зазначив позивач ОСОБА_1, він дізнався про існування спірного договору лише у 2012 році. Проте, суд ставить під сумнів дане твердження позивача, так як у судовому засіданні воно спростоване поясненнями свідків ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про те, що про укладений спірний договір, позивач знав ще в 2003 році, а в 2005 році неодноразово приїздив до проданого помешкання, знайомився з новими власниками та оглядав добудови, які ті здійснили. При цьому, побачивши, що сімя ОСОБА_3 проводить капітальний ремонт будинковолодіння з добудовою нових кімнат та ремонтом даху, якихось заяв про те, що будинок проданий без його згоди та є його власністю, не висловлював та претензій до останніх не предявляв. Зазначені пояснення повністю співпадають з поясненнями відповідача та його представника та підтверджуються наданими ними письмовими доказами, а саме: роздруківкою технічного запису (витяг) судового засідання Шполянського районного суду від 04.09.2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди, де ОСОБА_1 підтвердив, що про продаж спірного будинку він дізнався ще в 2003 році; поштовим листом, направленим ОСОБА_2 та отриманим ОСОБА_6 29.07.2003 року під час перебування останнього в Португалії на заробітках, в якому, суд погоджується з твердженням представника відповідача, йдеться про продаж спірного будинку, оскільки, а ні позивач, ані його представник, не довели, що в листі йдеться мова про якийсь інший будинок. Щодо заперечень стороною позивачів самого факту отримання зазначеного листа, то вони спростовуються матеріалами кримінального провадження про обвинувачення відповідача ОСОБА_2 за ч.4 ст.358 КК України, згідно яких, саме цей лист для приєднання до справи надав позивач ОСОБА_1

Вирішуючи спір, суд критично оцінює пояснення свідків зі сторони позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що позивач дізнався про продаж спірного будинку в 2012 році, та вважає їх не щирими, оскільки ці обставини стали їм відомі зі слів самого позивача та не узгоджуються з іншими доказами, зібраними по справі. При цьому суд бере до уваги, що зазначені свідки не є близькими родичами чи давніми товаришами чи друзями ОСОБА_1, з якими, на думку суду, люди зазвичай і діляться своїми життєвими проблемами, а тільки проживають з останнім в одному місті та зустрічались з ним один чи два рази з приводу ремонту мотоциклів.

Таким чином, суд вважає, що позивачу слід відмовити в позові в звязку з пропуском ним без поважних причин строків звернення до суду за захистом своїх прав.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 4, 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; ст.ст. 71, 75, 80, ЦК УРСР, ст.ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення моральної шкоди, відмовити в повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк, з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 08.09.2015 року.

Суддя ОСОБА_9