Справа № 1008/6339/12 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/5346/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 4 03.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_5, про поділ спільного майна колишнього подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 зі змінами і уточненнями, мотивуючи тим, що як суб'єкт підприємницької діяльності та від продажу своєї нерухомості (будинку та земельної ділянки), вона вкладала кошти для здійснення будівництва спірного об'єкту, яке відбувалась під час перебування з відповідачем у шлюбі, просила визнати спільною сумісною власністю сторін між нею та колишнім чоловіком - відповідачем ОСОБА_4, об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1, визнати за ними право власності по 1/2 частині зазначеної нерухомості та встановити порядок користування будинком, виділивши їм квартиру 1 та 2 згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідач ОСОБА_4 вимог позову ОСОБА_3 не визнав, заперечуючи проти прав останньої на спірну нерухомість.

У лютому 2013 року ОСОБА_2 також звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому мотивуючи тим, що будівництво будинку було розпочато ще у 2007 році, під час перебування відповідача у шлюбі саме з нею, і вона вклала у будівництво близько 85 000 доларів США, просила суд уточнивши позовні вимоги визнати спільною сумісною власністю об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1, визнати за ними право власності по 1/2 частині зазначеної нерухомості та встановити порядок користування будинком, виділивши їм квартиру 1 та 2 згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи (т.3 а.с.86).

При цьому ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення вимог позову ОСОБА_3, стверджуючи, що саме вона разом з відповідачем здійснювали будівництво спірного будинку у період з 2007 року по березень 2009 року.

Третя особа ОСОБА_5 (чоловік дочки відповідача ОСОБА_4) заперечував проти вимог обох позовів, наполягаючи на тому, що будівельні матеріали з яких побудований спірний об'єкт незавершеного будівництва в рахунок погашення боргу відповідача ОСОБА_4 належать саме йому.

06 липня 2015 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1, об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності, в порядку поділу спільної сумісної власності колишнього подружжя, на 1/2 частину об'єкту незавершеного будівництва - житлового будинку АДРЕСА_1, виділено в користування приміщення у складі: І-й поверх, площею 80,8 кв.м., в тому числі: № «1-1», коридор, площею 4,2 м2, № «1-2», котельня, площею 7,5 м2, № «1-3», санвузол, площею 6,5 м2, № «1-4», коридор-сходи, площею 12,4 м2, № «1-5», житловою площею 15,3 м2, № «1-6», хол, площею 21,7 м2, № «1-7», кухня, площею 13,2 м2, господарські будівлі та споруди: господарський блок літ. «Б,» погріб літ. «В» прибудований до літ. «Б» та ? частині огорожі літ. «О», загальною площею 80,8 м2 (І-й поверх).

Визнано за ОСОБА_4 право власності, в порядку поділу спільної сумісної власності колишнього подружжя, на 1/2 частині об'єкту незавершеного будівництва - житлового будинку АДРЕСА_1, виділено в користування приміщення у складі ІІ -й поверх, (мансардний) площею 84,6 кв.м., в тому числі: № «1-8», хол, площею 35,1 м2, № «1-9», житловою площею 12,3 м2, № «1-10», санвузол, площею 5,5 м2, № «1-11», житловою площею 16,3 м2, № «1-12», житловою площею 15,4 м2, господарські будівлі та споруди: гараж літ. «Г», прибудований до житлового будинку, та ? частину огорожі літ. «О», загальною площею 84,6 м2 (ІІ-й поверх, мансардний).

Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду подала апеляційну скаргу, посилається на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, відмовив їй у проведенні будівельно-технічної експертизи та безпідставно відмовив у задоволенні її позову, просить скасувати рішення і ухвалити нове по суті її позовних вимог, вважає позов ОСОБА_3 повинен бути залишений без задоволення, оскільки позивачка не надала доказів понесених нею витрат.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того що, спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований сторонами саме в період їх шлюбу, право власності на який відповідно до вимог ст. ст. 60, 70 СК України вони набули в рівних частках, а тому його можна поділити між сторонами у відповідності до висновків експерта судової будівельно-технічної експертизи.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з недоведеності її вимог, оскільки будівництво спірної нерухомості фактично відбувалося після розірвання ОСОБА_2 шлюбу з відповідачем у березні 2009 року.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 травня 2009 року по 1 вересня 2010 року.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачка ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 у період з 18 лютого 2006 року по 3 березня 2009 року.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12 березня 2007 року, відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1251 га, кадастровий НОМЕР_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії НОМЕР_3 від 18 листопада 1999 року, позивачка ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

У відповідності до договорів купівлі-продажу від 24 березня 2009 року, позивачка ОСОБА_3 за рахунок продажу будинку та земельної ділянки отримала кошти в сумі 464000 грн.

За актом готовності об'єкта до експлуатації № 1563 від 16 грудня 2010 року індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, будівельно-монтажні роботи виконані у період з квітня 2009 року по червень 2010 року.

Будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 6 грудня 2010 року підтверджується побудова по АДРЕСА_1, житлового будинку.

За звітом Центру незалежної оцінки «Актив Інвест» від 10 листопада 2010 року, роботи на житловому будинку АДРЕСА_1 виконані у відповідності до державних стандартів, будівельних норм і правил, нормативних актів з пожежної безпеки, санітарно-гігієнічного нормативів законодавства, що діяли на момент закінчення будівництва.

Загальний стан житлового будинку та інженерних мереж можна охарактеризувати як добрий та придатний для введення в експлуатацію.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний об'єкт незавершеного будівництва побудований ОСОБА_3 та ОСОБА_4 саме в період їх шлюбу, а тому, його можна визнати об'єктом їх спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Згідно висновків експерта судової будівельно-технічної експертизи № 38/37-13 від 16 вересня 2013 року, є можливі варіанти розподілу об'єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

В силу ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Оскільки будівництво недобудованого будинку відбувалось за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-37 цс 13 від 15 травня 2013 року, від 11 червня 2012 року № 6-66 цс 11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, ураховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, та технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особа

Суд наведене врахував та вірно вважав, що оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато та проводилось за час шлюбу, будівництво відповідає вимогам законодавства на відповідність державним будівельним нормам, стандартам і правилам, тому такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у рівних частках.

Також вірними є висновки суду щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_2

Та обставина, що фундамент спірного об'єкту був закладений під час перебування відповідача у шлюбі з ОСОБА_2 не свідчить про те, що вказане будівництво є спільною сумісною чи частковою власністю сторін за позовом ОСОБА_2

Доводи третьої особи про те, що будівельні матеріали належать саме йому, оскільки відповідач брав кошти у нього в борг не заслуговують на увагу, оскільки правильність висновків суду не спростовують.

В даному випадку спільними є лише кошти, які витрачались на той час подружжям, які і можуть бути предметом поділу, як спільного майна подружжя. Однак таких позовних вимог ОСОБА_2 не заявлялось.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи судом першої інстанції не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, тому судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.308,314,315, колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :