25.12.2015 Єдиний унікальний номер 205/5448/15-ц
Справа №2/205/2467/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28 липня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.2-4).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало батьку позивача - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після смерті батька спадщину у вигляді частини вказаного домоволодіння фактично прийняла його дружина, мати позивача - ОСОБА_4, яка на момент його смерті проживала та була зареєстрована разом із ОСОБА_3

Син спадкодавця та рідний брат позивача - ОСОБА_5, успадкував після смерті батька ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 яку після його смерті успадкувала ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача - ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1.

Вчасно звернувшись до нотаріальної контори для належного прийняття спадщини після смерті матері, позивач не зміг оформити належним чином спадкові права на домоволодіння АДРЕСА_1, так як за життя померла не зареєструвала за собою право власності на дане домоволодіння, у зв'язку із чим, він вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої вимоги просить визнати в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_4, померлої 28.03.2011 року, за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 31,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., яке складається із: А-1 - житловий будинок, 1-сіни 4,8 кв.м., 2-коридор 1,8 кв.м., 3-житлова кімната 6,9 кв.м.,4-кухня 8,7 кв.м., 5- житлова кімната 9,7 кв.м., Б-сарай, В-вбиральня, №1-водоколонка, №2 - огорожа.

В ході судового розгляду справи суд замінив неналежного відповідача територіальну громаду в особі Ленінської районної у м. Дніпропетровську раду на належного - територіальну громаду в особі Дніпропетровської міської ради.

Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов (а.с.68).

Відповідач в особі свого представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі представника не надсилав.

Третя особа - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила справу слухати без своєї присутності відповідно до діючого законодавства, у зв'язку із зайнятістю (а.с.36).

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено, що у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилися діти: ОСОБА_5, 1954 року та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_6 після одруження змінив прізвище на «ОСОБА_6» (а.с.18).

На підставі рішення народного суду 4-ї дільниці Ленінського району м. Дніпропетровська від 20.02.1957 року, ОСОБА_3 являвся власником домоволодіння АДРЕСА_1. Рішенням виконкому Ленінської Райради депутатів трудящих від 12.10.1966 року ОСОБА_3 виділено в окреме домоволодіння із земельною ділянкою площею 300 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 6,7).

Згідно рішення виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 25.12.1956 року вулицю «АДРЕСА_1» перейменовано на «АДРЕСА_1» (а.с.8).

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

В домоволодінні АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали постійно ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_1, про свідчать записи у домовій книзі (а.с.11-12).

У відповідності до ст..100 ЦК Української РСР (в редакції, що діяла на момент виникнення права на будинок), в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Згідно зі ст.. 101 ЦК Української РСР (в редакції, що діяла на момент виникнення права на будинок), в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

Так, відповідно до ст..316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_3 (а.с.5). Після його смерті фактично спадщину у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 прийняли дружина -ОСОБА_4, та син - ОСОБА_5, які на момент смерті спадкодавця проживали за однією адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_5 (а.с.17), після смерті якого спадщину у вигляді ? частини домоволодіння АДРЕСА_1, фактично прийняла ОСОБА_4, яка проживала разом із ним.

У відповідності до ст.. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно із ст..549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.16).

За життя ОСОБА_4 належним чином не зареєструвала право приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1, у зв'язку із чим, правовстановлюючі документи на домоволодіння на її ім'я відсутні (а.с.47).

Статтею 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) встановлюється, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 560 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Із матеріалів спадкової справи №1047/2001р. вбачається, що ОСОБА_1 вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння АДРЕСА_1, так як відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно (а.с.43-49).

У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З статті 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до технічного паспорту від 09 жовтня 2015 року, виготовленого ФОП ОСОБА_8 встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 що складається із: літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., 1-кухні, площею 7,6 кв.м., 2-коридору, площею 4,8 кв.м., 3-коридору, площею 1,6 кв.м., 4-санвузла, площею 6,8 кв.м.,5-житлової, площею 9,4 кв.м., 6-житловою, площею 9,3 кв.м.; літ. А1-1 - прибудови,площею 17,8 кв.м, літ. а-1-прибудови, площею 9,8 кв.м., літ. а- ганок з козирком, площею 0,8 кв.м., літ. Г-сараю, площею 9,0 кв.м., літ. Д - вбиральні, площею 2,0 кв.м., №1-3 - споруди (а.с.52-56).

Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому за позивачем слід у судовому порядку визнати право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, що складається із: літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., 1-кухні, площею 7,6 кв.м., 2-коридору, площею 4,8 кв.м., 3-коридору, площею 1,6 кв.м., 4-санвузла, площею 6,8 кв.м.,5-житлової, площею 9,4 кв.м., 6-житловою, площею 9,3 кв.м.; літ. А1-1 - прибудови,площею 17,8 кв.м, літ. а-1-прибудови, площею 9,8 кв.м., літ. а- ганок з козирком, площею 0,8 кв.м., літ. Г-сараю, площею 9,0 кв.м., літ. Д - вбиральні, площею 2,0 кв.м., №1-3 - споруди, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, ст..ст. 100, 101, 529, 549, 560 ЦК Української РСР, ст.ст. 1216, 1218, 1262, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 15, 57-60, 66, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, що складається із: літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., 1-кухні, площею 7,6 кв.м., 2-коридору, площею 4,8 кв.м., 3-коридору, площею 1,6 кв.м., 4-санвузла, площею 6,8 кв.м.,5-житлової, площею 9,4 кв.м., 6-житловою, площею 9,3 кв.м.; літ. А1-1 - прибудови,площею 17,8 кв.м, літ. а-1-прибудови, площею 9,8 кв.м., літ. а- ганок з козирком, площею 0,8 кв.м., літ. Г-сараю, площею 9,0 кв.м., літ. Д - вбиральні, площею 2,0 кв.м., №1-3 - споруди, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула