Справа № 316/1675/14-ц
Провадження № 2/316/18/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2015 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області

у складі головуючого судді: Куценка М. О.,

при секретарі: Нестеровій Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє за себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет сопору: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, ОСОБА_4, який діє за себе та інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, орган опіки та піклування в особі відділу охорони дитинства служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у праві власності та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просить: усунути їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1; вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1. Встановити наступний порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- ОСОБА_1 визначити в користування для укладення окремого договору найму ізольовану житлову кімнату площею 10,7 кв.м.

- визначити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користування для укладення окремого договору найму ізольовану житлову кімнату площею 17,1 кв.м і балкон розміром 1,0 кв.м, що прилягає до неї, та ізольовану житлову кімнату площею 14,5 кв.м і лоджію, що примикає до неї розміром 2,3 кв.м.

- у спільному користуванні залишити коридор розміром 11,8 кв.м, кухню розміром 8,2 кв.м, ванну кімнату розміром 2,6 кв.м, санвузол розміром 0,9 кв.м.

У обґрунтування позовних вимог позивачкою вказано, що вона в порядку спадкування отримала в 2012 році 1/6 частку квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу, відповідачам ОСОБА_2 (1/2 частка) та її неповнолітньому сину ОСОБА_3 (1/3 частка). Крім відповідачів, які є співвласниками квартири, в ній проживають ще три особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. З початку 2014 року стосунки між позивачкою та ОСОБА_2 погіршилися, і вони, як співвласники, не можуть домовитися щодо користування своїми частками. Позивачка не може потрапити до дому, оскільки не має ключів від дверного замку, ключі від вхідної двері відповідачка надавати позивачці відмовлялась. Відповідачка не впускає позивачку до квартири, хоча позивачка є співвласником 1/6 частини квартири, категорично не йде на компроміс, що й стало приводом звернення до суду з зазначеним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засіданні не з'явилась, надавши письмову заву про розгляд справи у її відсутності за участі представника - ОСОБА_7, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в позові, а також на матеріали справи просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2, яка діє за себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі, та посилаючись на матеріали справи просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що позивачка мала комплект ключів від дверного замка, перешкод для вільного входу до спірної квартири не існує, позивачка неодноразово самостійно входила у квартиру, вони разом з родинами святкували сімейні свята. В 2014 році стосунки в неї з сестрою (позивачкою) погіршилися. Вказала, що позивач має місце проживання, а саме - проживає з чоловіком в іншій квартирі, про бажання змінити місце проживання їй сестра ніколи не казала. Також в судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_8 зазначив, що позивачем не доведено наявність перешкод в реалізації права користування спірним приміщенням квартири, а також на відсутність доказів про складений порядок користування приміщенням квартири відповідно до заявлених вимог.

Третя особа - ОСОБА_4 - в судове засіданні не з'явився, надавши письмову заву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_6 - в судове засіданні не з'явилася, повідомлена належним чином.

Третя особа Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради в судове засідання не з'явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі служби в справах дітей Енергодарської міської ради заперечила проти задоволення прозову, зазначивши, що у випадку задоволення позовних вимог будуть порушені житлові умови неповнолітнього ОСОБА_3, який фактично займає житлову кімнату, на яку претендує позивачка, та в якій розташовані його зона відпочинку та навчання, зазначила на необхідність врахування прав неповнолітньої дитини при винесенні рішення у справі. Також представником третьої особи в судовому засіданні надано акт обстеження житлово-побутових умов від 09.10.2014 року.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу вимог, а відповідач та його представник, як на підставу заперечень на позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що співвласниками спірної квартири є:

- позивачка ОСОБА_1, якій належить 1/6 частка квартири (що в розрахунку відповідає 7,05 кв.м житлової площі);

- відповідач у цій справі неповнолітній (15 років) ОСОБА_3, якому належить 1/3 частки квартири (що в розрахунку відповідає 14,1 кв.м житлової площі);

- відповідачка ОСОБА_2, якій належить 1/2 частки (що в розрахунку відповідає 21,14 кв.м житлової площі).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, щодо усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселення, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд вважає, доведеним в судовому засіданні факт наявності перешкод позивачу ОСОБА_1 в реалізації права власності на частку в спільному майні (квартира АДРЕСА_1). Зазначений факт також підтверджується, правовою позицією відповідача, яка заперечує проти всіх заявлених позовних вимог, крім того відповідач в судовому засіданні зазначила, що не спілкується з сестрою ОСОБА_1).

Щодо решти позовних вимог, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з технічного паспорта, квартира АДРЕСА_1 має площу 70,3 кв.м., житлова площа складає 42,3 кв.м.

Спірна квартира складається з трьох житлових кімнат розмірами: 14,5 кв.м (1-а кімната), 17,1 кв.м (2-а кімната), 10,7 кв.м (3-я кімната), з яких дві є неізольованими: 2-а кімната (17,1 кв.м житлової площі) - прохідна, через яку здійснюється прохід до іншої кімнати, та суміжна з нею 1-а кімната (14,5 кв.м житлової площі), яка не має прямого виходу до місць спільного користування.

Ізольованою, через яку не здійснюється прохід до інших кімнат або підсобних приміщень, і яка має прямий вихід до місць спільного користування, є тільки одна кімната площею 10,7 кв.м житлової площі, на яку претендує позичка та в якій фактично проживає інший співвласник - неповнолітній ОСОБА_3, 15 років.

Згідно довідки ЖЕД-5 КП «ПКВ» ЕМР №3022 від 04.08.2014 року у цій квартирі зареєстровані:

- відповідачка ОСОБА_2;

- відповідач ОСОБА_3, неповнолітній (15 років)

- третя особа ОСОБА_4, відповідно чоловік та батько співвласників квартири, відповідачів у цій справі;

- третя особа ОСОБА_5, малолітня (2 роки), відповідно донька та сестра співвласників квартири, відповідачів у цій справі;

- третя особа ОСОБА_6, непрацездатна особа - пенсіонерка (78 років), бабуся однієї з співвласників квартири.

Відповідно до статті 383 цього Кодексу та статті 150 Житлового кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

За частиною першою статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої цієї статті до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно наданої органом опіки та піклування в особі відділу охорони дитинства служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області акту обстеження житлово-побутових умов в кімнаті, на яку претендує позивачка (10,7 кв.м житлової площі), проживає неповнолітній ОСОБА_3, співвласник квартири, якому належить 1/3 частки квартири, що в розрахунку відповідає 14,1 кв.м житлової площі.

Відповідно до частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Виходячи з наведеної норми, у випадку задоволення позовних вимог (10,7 кв.м житлової площі), позивачка отримає майже в 1,5 рази більше житлової площі у порівнянні з тією часткою, якою вона володіє (7,05 кв.м житлової площі), що відповідно призведе до порушень передбачених частиною третьою статті 358 Цивільного кодексу України прав володіння та користування частиною цією квартири в натурі, яка відповідає частці інших співвласників у праві спільної часткової власності.

Виходячи з положень статті 47 Конституції України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-XII від 27.02.91, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі частиною другою статті 319 Цивільного кодексу України - при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Позивач просить визначити їй в користування ізольовану житлову кімнату площею 10,7 кв.м. В такому випадку іншим двом співвласникам, яким відповідно належить більша, ніж у позивачки частка в квартирі (відповідна 1/3 та 1/2 частки), залишається в користуванні дві інші - неізольовані, суміжні між собою, кімнати, одна з яких є прохідною. Крім того, на цій площі повинні будуть проживати п'ять осіб, тобто крім співвласників, відповідачів у справі, один з яких ОСОБА_3 є неповнолітньою дитиною 15 років, додатково ще троє осіб, одна з яких ОСОБА_5 є малолітньою дитиною 2-х років, а інша ОСОБА_6 - непрацездатною особою 78-ти років (пенсіонерка).

При такому поділі частка інших співвласників істотно зменшується з 35,24 кв.м житлової площі (площа, виходячи з частки цих власників: 14,1 кв.м + 21,14 кв.м) до 31,6 кв.м житлової площі (площа 1-ої та 2-ої кімнат: 14,5 кв.м + 17,1 кв.м), як наслідок, не буде враховувати частки інших сторін у праві власності, зменшить належну їм на праві власності житлову площу. Так, виходячи з розрахунку позивачки їй необхідно виділити для користування ізольовану кімнату в 1,5 рази більшою площею, ніж її частка у цій квартирі, а дві інші суміжні між собою кімнати, одна з яких є прохідною, залишити у користування п'яти особам: трьом дорослим, одна з яких є непрацездатною, та двом різностатевим дітям (2-х та 15-ти років).

Виходячи з розташування та площі кімнат у спірній квартирі, наявності у квартирі лише однієї ізольованої кімнати, виділення якої у користування позивачці, частка якою є істотно меншою у порівнянні з часткою інших сторін у справі, суттєво порушить право власності та житлові права інших співвласників, відповідачів у справі, частка яких є до того ж значно більшою (відповідно 1/3 та 1/2 частки), ніж у позивачки.

Зважаючи на те, що іншого ізольованого приміщення в квартирі немає, виділення позивачці у користування житлової кімнати площею 10,7 кв.м житлової площі при ідеальній частці 1/6 (що відповідає 7,05 кв.м житлової площі) істотно порушить принцип розумності та справедливості.

Крім того, відповідно до вимог ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Між позивачем та відповідачем, як співвласниками, не має домовленості щодо користування своїми частками, а також порядок користування спірною квартирою на час розгляду справи в суді у сторін не склався.

Відповідно до вказаних позивачкою у позовній заяві, а також встановлених в судовому засіданні даних, ОСОБА_1 зареєстрована та фактично постійно проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Також, суд вважає, що позовні вимоги, щодо зобов'язання відповідача видати позивачу один екземпляр ключів від спірної квартири не може бути задоволеним, виходячи з наступного. Позивачем не надано суду доказів про наявність у ОСОБА_2 вільного екземпляру ключів, які необхідно передати ОСОБА_1 Так, в разі відсутності вказаного екземпляру ключів у відповідача, рішенням суду фактично буде безпідставно зобов'язано ОСОБА_2 нести матеріальні витрати та витрати часу на виготовлення екземпляру ключів для позивачки, що є недопустимим.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині.

Керуючись нормами ст.ст.150, 191 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст.385, 369, 383 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 57-60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення її у вищезазначену квартиру.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. О. Куценко