Категорія 5 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Голоти Л.О., Якименко М.М.

при секретарі: Франчук О.П.

за участю представника позивачки - ОСОБА_2, представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виділ у натурі частки майна зі спільної часткової власності за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду від 03.06.2015 року ,-

В с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про виділ у натурі належних їй на праві власності 7/10 часток у нерухомому майні, що складається з нежитлової будівлі установки гарячого водопостачання (літ»А»),загальною площею 947,8 кв. м. та земельної ділянки для виробничих потреб, площею 0,2247 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться по АДРЕСА_1. Послалась на те, що з іншим співвласником цього майна - ОСОБА_6 виникають суперечки щодо порядку користування ним ,а тому просила припинити право спільної часткової власності на вказане майно, виділити їй його частину в натурі , визнавши за нею право власності на приміщення на першому поверсі: сходову клітину«1» площею 1326 кв.м., кладову«З» площею 923 кв.м.,2кіп «4» площею 28,4 кв.м.;кладову«5» площею 11,3 кв.м.;кладову«6» площею д,6 кв.м.;склад «7» площею 3528 кв.м.;склад «8» площею 115,3 кв.м.;слюсарну майстерню «9» площею 115 кв.м.;на другому поверсі: сходову клітину «1» площею 13,8 кв.м.;коридор «2»площею і6,6 кв.м.;склад «З» площею 28,6 кв.м.;склад «4» площею 184 кв.м.;кабінет «5» площею 15,5 кв.м.;умивальник «6» площею 1,6 кв.м.;туалет «7» площею 1,2 кв.м.;коридор 8 площею 3,4 кв.м.;ванну «9» площею 556 кв.м.;склад «ю» площею 15,2 кв.м.;склад «11» площею її,і кв.м.;склад «12» площею 8,2 кв.м, загальною площею 643,1 кв. м ; за відповідачем - на приміщення, кладову «10» площею 5,6 кв.м.; кладову «12» площею 3,2 кв.м.; туалет «13» площею 1,2 кв.м.;умивальник «14» площею 1,5 кв.м.;коридор «15» площею 7 кв.м.; душову «16» площею 1,6 кв.м.;коридор «17» площею 2 кв.м.;майстерня «18» площею 15,4 кв.м.; кладову «19» площею 8,3 кв.м.;трансформаторна підстанція «20» площею 9і,2 кв.м.;кладова «21» площею 14,9 кв.м.;трансформаторну підстанцію «22» площею 25,3 кв.м.;склад «23» площею 30,1 кв.м.;на другому поверсі: майстерню «13» площею 41, 9 кв.м. ;майстерню «14» площею 30,3 кв.м., загальною площею 279,5 кв.м.

В ході розгляду справи вимоги уточнила, просила розділ провести за 3-ім варіантом висновку проведеної по справі судової будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи, виділивши їй приміщення та земельну ділянку , виділені експертом співвласнику 7/10 частки.

Рішенням Вінницького міського суду від 03.06.2015 року позов задоволено .Припинено право спільної часткової власності сторін на спірне майно та розділено його в натурі за 3-ім варіантом висновку судової будівельно - технічної та земельно- технічної експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ від 30.04.2015 року . Визнано за ОСОБА_5 право власності на частину будівлі гарячого водопостачання, що складається з наступних приміщень: сходова клітина 1-1 площею 13,6 кв. м., частина коридору 1-2 (1,94*2,68) площею 5,2 кв. м., кладова 1-3 площею 9,3 кв. м., кіп 1-4 площею 28,4кв.м., кладова 1-5 площею 11,3кв.м., кладова 1-6 площею 9,6 кв. м., склад 1-7 площею 35,8 кв .м., склад 1-8 площею 115,3 кв. м., кладова 1-9 площею 3,8 кв.м., слюсарна майстерня 1-10 площею 115,0 кв. м., сходова клітина 2-1 площею 13,8 кв.м., коридор 2-2 площею 16,6 кв. м., склад 2-3 площею 28,6кв.м., склад 2-4 площею 58,5кв.м., склад 2-5 площею 122,5кв.м., кабінет 2-6 площею 15,5 кв. м., умивальник 2-7 площею 1,6 кв. м., туалет 2-8 площею 1,2 кв. м., коридор 2-9 площею 3,4кв.м., ванна 2-Ю площею 5,6кв.м., склад 2-11 площею 15,2 кв. м., склад 2-12 площею 11,1кв.м., склад 2-13 площею 8,2 кв. м.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на частину будівлі гарячого водопостачання, що складається з наступних приміщень: частина коридору 1-2 (18,4*5,2) площею 13,2кв.м., кладова 1-11 площею 5,6 кв. м., кладова 1-12 площею 6,0кв.м., кладова 1-13 площею 3,2 кв. м., туалет 1-14 площею 1,2кв.м., умивальник 1-15 площею 1,5 кв. м., коридор 1-16 площею 7,0 кв. м., душова 1-17 площею 1,6 кв. м., коридор 1-18 площею 2,0 кв. м., майстерня 1-19 площею 15,4 кв. м., кладова 1-20 площею 8,3 кв. м., трансформаторна 1-21 площею 91,2 кв. м., кладова 1-22 площею 14,9 кв. м., трансформаторна 1-23,площею 25,3 кв. м., склад 1-24,площею30,1кв.м.,майстерня 2-14 ,площею 41,9 кв.м., майстерня 2-15, площею 30,3 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 12 374 грн.в рахунок компенсації вартості частки майна. Виділено в користування ОСОБА_5 земельну ділянку для обслуговування будівлі, загальною площею 0,0389 га ,в т.ч. під двір - 0,1184 га за 3-ім варіантом висновку судової будівельно - технічної та земельно-технічної експертизи і позначену на плані блакитним кольором ,а ОСОБА_6 - земельну ділянку, загальною площею 0,0266 га ,в тому числі під двір, площею 0,0408 га, позначену на плані жовтим кольором. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір та на користь ОСОБА_5 4920 грн. у відшкодування витрат на проведення експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити. Зазначив, що суд допустив невідповідність висновків суду обставинам, що мають значення для розгляду справи, які полягають в тому, що в результаті поділу порушуються його права ,як власника виробничого приміщення використовувати майно за призначенням, як установку установки гарячого водопостачання .

Також зазначив, що суд , в порушення ст.212 ЦПК, невірно оцінив докази по справі, не звернув увагу, що висновок експерта щодо можливості виділу не відповідає вимогам Інструкції про проведення та призначення судових експертиз та експертних досліджень, зареєстрованої Міністерством юстиції від 19.01.2005 року, зокрема, п. п. 1.2,2.1, 2.3, 2.4,5.7 що передбачають при з'ясуванні можливості виділу враховувати дозволи і висновки щодо технічної можливості поділу з дотриманням будівельних норм і правил, улаштування окремих систем інженерних мереж, можливості здійснювати власником належну експлуатацію майна за призначенням та наявності самочинно збудованих(реконструйованих, перепланованих ) об'єктів .

Заперечуючи проти скарги представник ОСОБА_5 вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги ,колегія суддів вважає ,що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує ,зокрема, питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вказаних норм закону не дотримався, належним чином не оцінив надані в підтвердження докази ,зокрема, висновок експертизи і його достатність постановив рішення, яке не можна вважати законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Судом встановлено, що, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками нежитлового приміщення установки гарячого водопостачання загальною площею 947,8 кв. м та земельної ділянки для його обслуговування площею 0,2247 га по АДРЕСА_1. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21.06.2012 року, яке набрало законної сили ,у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності, було змінено їх частки у праві власності і визнано за ОСОБА_5 право власності на 7/10 ,а за ОСОБА_6 - на 3/10 частки спірного майна.

Відповідно до чч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Положення ст. ст. 364, 367 ЦК України регулюють правовідносини учасників спільної часткової власності щодо виділу частки майна або його поділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зазначеними положеннями закону передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, у натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будівлі з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких її приміщень . Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна визначається в Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року (далі по тексту - Інструкція).Зокрема, порядок поділу об'єктів нерухомого майна викладено в розділі 2 даної Інструкції.

Згідно з п.п.1.2,2.1,2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна ,затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18.06.2007 року. поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Крім того, відповідно до пункту 2.3 Інструкції не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Вирішуючи такі спори, суди з урахуванням вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін повинні відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати крім висновку технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу майна в натурі - висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування приміщень .Крім даних про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для поділу приміщення, необхідний висновок про покладення цих робіт на певну сторону з врахуванням їх вартості.

Відповідно до п.5.7 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень ,затверджених наказом Міністерства юстиції № 53/5 від 08.10.1998року ( у редакції на час проведення експертизи ) для вирішення питання щодо визначення технічної можливості розподілу об'єктів нерухомого майна, зокрема, об'єктів комерційного та промислового призначення та надання варіантів розподілу експерту необхідно надати наряду з іншими матеріалами дані щодо фактичного використання нерухомого майна та про можливість здійснювати подальшу господарську діяльність та належну експлуатацію в разі розподілу (виділення частки) нерухомого майна.

Задовольняючи позов , суд у порушення наведених норм матеріального права та вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України , вирішив спір без з'ясування цих обставин ,що мають значення для правильного вирішення спору. Тим самим не встановив належним чином фактичні обставини справи та невірно тлумачив норми матеріального права.

Так, постановляючи рішення по справі та виділяючи в натурі частину нежитлового приміщення позивачці ,суд виходив з того, що спірне майно можливо поділити в натурі ,такий розділ не порушує прав сторін, а тому, обмежившись висновком судової будівельно - технічної експертизи , поділив нежитлову будівлю в натурі між співвласниками за третім варіантом поділу і виділив в користування відповідні частини земельної ділянки.

Разом з тим, з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд не врахував, що позивачка не надала доказів можливості здійснення розділу по запропонованих експертом варіантах ,а саме - висновку органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування приміщень.

Крім того, з правовстановлюючих документів вбачається, що нерухома будівля є установкою гарячого водопостачання і має господарське призначення. При визначенні технічної можливості та варіантів її поділу експерт та суд не враховували призначення будівлі та можливість здійснення сторонами подальшої господарської експлуатації відповідно до її призначення в разі розподілу (виділення частки) нерухомого майна.

Також обгрунтованими є доводи скарги щодо сумнівів щодо правильності висновку експертизи через відсутність у ньому даних щодо вартості здійснення необхідних для розділу переобладнань та перепланувань та розподілу цих витрат між співвласниками, оскільки вартість цих робіт експертом не врахована .

Заслуговують на увагу і доводи скарги щодо неврахування судом правової позиції, викладеної в постанові Верхового Суду України від 04.12.2013 року у справі №6-130цс 13 ,відповідно до якої у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та інвентарних даних , після набуття сторонами права власності , у період з червня 2012 року по січень 2013 року , позивачкою здійснено часткове перепланування та реконструкція спірної будівлі з демонтажем приміщення 1-9,площею 3,8 кв.м. ,перенесенням перегородок і влаштуванням нових віконних та дверних отворів в капітальних стінах , тощо. (а.і.с.3,4). Тим самим змінена конфігурація та площа внутрішніх приміщень та в цілому зменшена площа нерухомого майна, що належить сторонам.

Таким чином, внаслідок часткового перепланування та реконструкції будівлі фактично було змінено, знищено деякі приміщення, належні сторонам за рішенням суду від 21.06.2012 року.

Факт перепланування відображено й зафіксовано КП БТІ у технічному паспорті будівлі станом на 14.01.2013 року, проте будь-які докази про одержання позивачкою відповідних дозволів, проектної документації, відсутні.

За таких обставин ,з врахуванням зазначеної правової позиції , існуюче реконструйоване спірне майно вважається самочинним ,а тому не може бути предметом поділу. Тому доводи апеляційної скарги щодо цього заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до ст.303ч.3 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права ,які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд не звернув увагу на те, що при визначенні можливих варіантів розподілу приміщень експерт використав дані інвентарної справи на будівлю до її перепланування і по всіх запропонованих варіантах включив у реальний поділ приміщення будівлі, які існували на час набуття сторонами права власності, проте не існують на час розгляду справи, що унеможливлює їх реальний виділ. Тобто будівля, яку пропонується розділити і на яку власниками отримано право власності , не є тотожною будівлі ,що існує в даний час. (а.с.78,87-89)

Вказане залишилось поза увагою суду ,а тому висновок експертизи про можливість розділу та його варіанти викликає сумніви у його правильності і не може бути покладеним в основу рішення по справі.

З врахуванням усього викладеного , останнє не можна визнати законним і обгрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позову з мотивів недоведеності.

Керуючись ст. ст.307,309,316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від 03.06.2015 року скасувати .

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виділ у натурі частки майна зі спільної часткової власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: