АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 759/8286/2014-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4498/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Заєць Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

13 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської в м. Києві районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ПАТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 30 січня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 800003057, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 106 000 дол. США, зі строком повернення кредиту до 30 січня 2028 року.

30 грудня 2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень №1/800030004, відповідно до якого банк збільшив розмір кредиту та додатково надав ОСОБА_3 51 201,98 грн.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідач передав в іпотеку нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором № 800003057, станом на 24 березня 2014 року, утворилась заборгованість за договором у розмірі 6606 884,07 грн.

У зв'язку із викладеним, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 45,50 кв. м., житловою площею 29,90 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом проведення прилюдних торгів, виселення відповідачів без надання іншого житла.

З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №800003057, відповідно до умов якого банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, а позичальник приймає сума кредиту - 106 000 дол. США з процентною ставкою - 14,00 % дата строком до 30 січня 2028 року. Цільове використання кредиту - оплата вартості квартири за №153, що знаходиться у будинку №5, розташованому на пр. Л. Курбаса, у м. Києві.

30 грудня 009 року між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін і доповнень №1/800030004 до кредитного договору №800003057 від 30 січня 2008 року, відповідно до якого, банк збільшує розмір кредиту та додатково надає позичальнику грошові кошти у сумі 51 201,98 грн., які надаються позичальнику шляхом безготівкового перерахування на відкритий в банку рахунок позичальника. Розмір процентів за користування сумою грошових коштів, становить 19 % річних. Сума грошових коштів надається позичальнику по 30 грудня 2012 року включно.

Договором про внесення змін і доповнень від 30 грудня 2009 року, змінено базові умови кредитування, процентна ставка для частини кредиту №1 з 30 січня 2008 по 29 грудня 2009 року складає 14 % річних. Процентна ставка з 30 грудня 2009 по 29 грудня 2010 року складає 6,75 % річних, з 30 грудня 2010 року - 18,6 % річних. Тимчасові процентні ставки застосовуються за умови відсутності прострочення повернення кредиту чи його частини та/або сплати процентів за його користування позичальника за договором.

З метою забезпечення вимог банку за вказаними кредитними договорами, 30 січня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №800003057-И, відповідно до якого іпотекодавець у забезпечення виконання зобов'язання, передає іпотекодержателю у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1

В порушення умов договору, ОСОБА_3 належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання згідно затвердженого графіку, у зв'язку з чим, станом на 24 березня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором №800003057 у розмірі 6606 884,07 грн.

26 березня 2014 року позивачем на адресу відповідачів направлено вимогу про усунення порушень за кредитними зобов'язаннями на протязі 30 днів з моменту отримання даного повідомлення, а в разі невиконання - добровільно звільнити житлове приміщення, яке є предметом іпотеки, а саме, квартиру №153, що знаходиться в м. Києві по пр. Л. Курбаса, 5 зі зняттям з реєстраційного обліку.

За статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1. ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку).

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»встановлено, що, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для жилого будинку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що вищезазначений Закон повинен застосовуватися лише на стадії виконання рішення, оскільки позивач свого висновку з посиланням на норми права не обґрунтував.

Основною метою прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконання своїх кредитних зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира є постійним місцем проживання відповідачів, іншого житла останні не мають.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що зазначеним вище Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, оскільки, виходячи з правового аналізу Закону, протягом дії цього Закону, інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Крім того, позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право на повернення кредитних коштів та інших платежів, які нараховані відповідно до умов кредитного договору, шляхом звернення з позовом про стягнення боргу, або вирішувати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки після закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який носить тимчасовий характер.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді