Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/44/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.Категорія - 27 Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Кривохижі В.І.

Бубличенко В.П.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 червня 2014 року і

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного 12.04.2006 року договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та з правом банку в будь - який момент змінити кредитний ліміт.

ОСОБА_3 своєчасно не вносить кошти на погашення кредиту у зв'язку з чим станом на 31.12.2013 року має заборгованість у сумі 21 674,99 грн., з яких: 4 968 грн. заборгованість кредитом, 15 198,66 грн. заборгованість за процентами, штрафи - 500 грн. (фіксований) та 1 008,33 грн. (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь 21 674,99 грн. заборгованості за кредитом та судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 червня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 674 грн. 99 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що суд не врахував, що з квітня 2009 року платіжна картка закінчила свою дію і з цього часу вже не можливо було проводити будь-яких розрахункових операцій, суд безпідставно не застосував положення Закону України «Про захист прав споживачів» щодо позовної давності. .

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5, які підтримували доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представників ПАТ КБ «ПриватБанк», Бистрова С.А. і Науменка В.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 12.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 8).

Підписом у заяві про надання кредиту відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складають кредитний договір.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з тарифами і умовами обслуговування кредитних карт у «ПриватБанку» погашення заборгованості здійснюється щомісяця до 25 числа місяця, наступного за звітним, в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості (а.с.123).

Обов'язок відповідачки виконувати належним чином умови укладеного з банком кредитного договору у встановлений цим договором строк передбачено статтями 526, 527 530, 1054 ЦК України.

Відповідачка не виконала своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2013 року виникла заборгованість в сумі 21 674,99 грн., що складається із: 4 968 грн. заборгованості за кредитом; 15 198,66 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 500 грн. фіксованої частини штрафу; 1 008,33 грн. процентної складової штрафу.

Із наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 згідно договору від 12.04.2006 року вбачається, що до грудня 2008 року відповідачка виконувала умови цього договору. У 2009 році кошти на погашення заборгованості вона не сплачувала. 25 листопада 2010 року на погашення заборгованості відповідачкою було сплачено 198 грн.; 24 лютого 2011 року - 200 грн.; 24 березня 2011 року - 90 грн.;24 травня 2011 року - 200 грн.; 09 листопада 2011 року -100 грн. та 24 лютого 2012 року - 200 грн. (а.с.4-7, 51-74,115-119).

Вказаний розрахунок станом на 31 грудня 2013 року відповідає умовам кредитного договору, не викликає сумнівів щодо його правильності і відповідачкою не спростований.

У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У п.8.6 Умов зазначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості.

Сплата пені умовами кредитного договору не передбачена, тому вона позивачем взагалі не була нарахована.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України є, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Загальний розмір неустойки, нарахований банком у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору, складає 1 508,33 грн. (500+1 008,33 грн. = 1 0508,33), що значно менше суми збитків, завданих банку, тому підстав для зменшення розміру неустойки немає. Зменшення заборгованості по процентам чинним законодавством не передбачено.

У поданій до суду першої інстанції заяві відповідачка просила застосувати позовну давність.

Суд визнав безпідставною цю заяву, пославшись на те, що відповідно до п.9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів того, що вона провела остаточні розрахунки з банком і направляла позивачу повідомлення про припинення дії договору.

Проте з такими висновками суду у повній мірі погодитися не можна, оскільки поза увагою суду залишилося те, що згідно пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця.

Із пояснень представників банку та відповідачки, письмових пояснень сторін встановлено, що кредитна картка видана на строк з квітня 2006 року по 30 вересня 2009 року (а.с.32,11,77, технічний запис судового засідання апеляційного суду Кіровоградської області від 15.07.2014 року, 25.12.2014 року, 05.01.2015 року).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність не сплинула, оскільки строк договору не закінчився, а строк дії картки відповідає строку дії договору, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України).

Дана справа судами розглядалася неодноразово.

Під час перегляду цієї справи апеляційним судом Кіровоградської області 15.07.2014 року ОСОБА_3 пояснювала, що вона у лютому 2012 року через термінал сплатила 200 грн. на погашення кредитної заборгованості, визнавала борг перед банком. Відтворення технічного запису судового засідання апеляційного суду від 15.07.2014 року було здійснено на вимогу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні апеляційного суду 25.12.2014 року та 05.01.2015 року у присутності відповідачки.

Такі пояснення відповідачки повністю узгоджуються з матеріалами справи, наданою позивачем випискою по картковому рахунку із якого вбачається, що 24 лютого 2012 року погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено у терміналі самообслуговування у відділенні банку по вул. Карла Маркса,8 у місті Кіровограді. У цьому ж терміналі було здійснено платежі - 24.02.2011 року, 24.05.2011 року, 09.11.2011 року (а.с.72-73,118 зворот - 119).

Ці дії позивачки, її пояснення в під час розгляду справи апеляційним судом свідчать про визнання нею боргу та переривають перебіг позовної давності.

У передбаченому ст.199 ЦПК України порядку ОСОБА_3 письмових зауважень щодо неповноти або неправильності технічного запису судового засідання апеляційного суду Кіровоградської області від15.07.2014 року не подавала, тому колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідачки та її представника про те, що вона наведених пояснень не давала.

Верховний Суд України у правовій позиції викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Колегія суддів вважає, що заява відповідачки про застосування позовної давності підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням зазначеного та наданого позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням строків позовної давності по кожному щомісячному платежу (а.с.112-113), який відповідачкою не оспорюється, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 на користь позивача у межах строків позовної давності підлягає стягненню заборгованість у в сумі 15 925 грн. 22 коп., з яких : 4 968 грн. заборгованість за кредитом; 9 448,89 грн. заборгованість по процентам, 500 грн. фіксованої частини штрафу; 1 008,33 грн. процентної складової штрафу.

Невідповідність висновків суду обставинам справи,неправильне застосування норм матеріального і процесуального права відповідно до положень п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Не можна визнати обґрунтованим посилання відповідачки у апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно не було враховано положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо застосування строків позовної давності , оскільки він стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту, на що звернуто увагу у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-126цс13 від 20 листопада 2013 року.

Суперечать вимогам чинного законодавства доводи скарги про відсутність доказів укладення між сторонами договору.

Із матеріалів справи вбачається, що між відповідачкою і банком було укладено договір приєднання.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України).

Підписавши заяву про надання кредиту, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складають кредитний договір.

Питання щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції вирішив у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, зміна рішення апеляційним судом не впливає на розподіл судових витрат, тому підстав для зміни рішення в цій частині немає.

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 червня 2014 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12.04.2006 року в сумі 15 925 грн. 22 коп., з яких : 4 968 грн. заборгованість за кредитом; 9 448,89 грн. - заборгованість по процентам, штраф - 500 грн. - фіксована складова і 1 008,33 грн. - процентна складова.

Це ж рішення в частині вирішення судом питання про розподіл судових витрат залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді