Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
є.у.№ 331/3570/13-ц Головуючий у 1-й інстанції: Мінасов В.В.
№ 22ц-778/4685 / 2015 р. Суддя-доповідач: Кухар С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Прінь В.О., зацікавлені особа ОСОБА_7,-

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2015 року Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій вказує, що 29.04.2015 року держвиконавець повернув виконавчий документ через відсутність майна у боржника - ОСОБА_7, хоча майно в неї є. Просить визнати неправомірними дії Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ щодо видання постанови про повернення виконавчого документу та скасувати цю постанову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2015 року відмовлено у задоволенні скарги.

ОСОБА_5, звернулася до суду із апеляційною скаргою на зазначену ухвалу суду, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Оскаржувана ухвала постановлена з такими порушеннями норм процесуального права, які є підставою для її скасування із направленням справи на новий розгляд.

У відповідності до ст.ст. 383, 386, 387 ЦПК України оскарженню підлягають рішення, дія або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення; скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Висновку про порушення судом норм процесуального права при вирішенні скарги колегія суддів дійшла з урахуванням роз'яснень, наданих Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", у пункті 18 якої наголошено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Проте, зі справи вбачається, що оскаржена ухвала не відповідає зазначеним процесуальним нормам.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України та статтею 14 ЦПК України судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України і виконується в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Так, суд першої інстанції не проаналізував та не надав правової оцінки всім обставинам, на які посилалася заявник, зокрема, не перевірив чи вірно здійснені заходи щодо перевірки наявності у боржника майна в тому числі рухомого за визначеним у виконавчому документі місцем проживання останнього, з яких підстав виконавець дійшов до висновку про відсутність такого майна, чи оглядав він рухоме майно і чи взагалі входив до помешкання, чи дійсно всі дії передбачені законом виконав державний виконавець щодо примусового виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 210 ЦПК України, ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з: вступної частини; описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини.

Всупереч зазначеній нормі в оскаржуваній ухвалі мотивувальна частина містить лише загальні висновки суду, щодо відповідності дій держаного виконавця закону, без оцінки всіх обставин та доводів заявника.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, однак суд в супереч ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснив заявнику необхідність уточнення його вимог, оскільки в уточненій скарзі (а.с. 8-9) він просив лише визнати неправомірними дії виконавця та скасувати оскаржувану постанову, однак не вказав, яким чином необхідно поновити його права у разі задоволення вимог.

Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України із направленням матеріалів справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2015 року у цій справі скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції на повторний розгляд процесуального питання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: