АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 682/658/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1806/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3, про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів та зобов'язання списати кошти з рахунку,

в с т а н о в и л а:

2 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначила, що 11 квітня 2013 року близько 10 год. 00 хв. їй зателефонувала невстановлена особа, яка повідомила про те, що її син ОСОБА_4 потрапив у ДТП і для вирішення питання щодо непритягнення його до кримінальної відповідальності необхідно перерахувати 8000 грн. на рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк»). Сприйнявши інформацію, як правдиву, об 11 год. 49 хв. перерахувала на вказаний рахунок зазначену суму коштів через Славутське відділення ПАТ КБ «Приватбанк», що розташоване в м. Славута по вул. Соборності, 17.

Через двадцять хвилин після перерахування коштів дізналась, що дана інформація є неправдивою, а тому одразу ж звернулася до вищезазначеного відділення банку з проханням заблокувати їх. Працівниками банку була проведена відповідна банківська операція і рахунок № НОМЕР_1, на який вона перерахувала кошти, заблоковано.

Після того вона звернулась до Славутського РВ УМВС України в Хмельницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками шахрайства.

19 вересня 2013 року кримінальне провадження було закрите, у зв'язку з відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. В ході проведеного досудового розслідування встановлено, що рахунок № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3, що проживає в АДРЕСА_1. Останній пояснив, що в березні 2013 року оформив в відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку, після чого її втратив і про перерахування 8000 грн. йому нічого невідомо.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Тончук Р.І. Провадження № 22-ц/792/1806/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 59

На звернення до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про повернення коштів їй було повідомлено, що списання коштів може бути проведено лише на підставі розпорядження клієнта або рішення суду. У зв'язку з цим, вона звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 на її користь безпідставно утримуваних грошових коштів в розмірі 8000 грн., шляхом їх примусового списання з банківської картки № НОМЕР_1, відкритої у ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в розмірі 8000 грн., шляхом їх списання з банківського рахунку № НОМЕР_1 ПАТ КБ «Приватбанк». Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» списати зазначену суму з банківського рахунку № НОМЕР_1, відкритого на ім'я ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 12 серпня 2014 року виключено з резолютивної частини рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2014 року посилання на списання грошових коштів з банківського рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» та скасовано дане рішення в частині зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» списати зазначену суму з банківського рахунку. В решті рішення суду залишено без змін.

До цього часу кошти їй не повернуті та перебувають у ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки останнє й надалі посилається на те, що кошти з карткового рахунку № НОМЕР_1, відкритого на ім'я ОСОБА_3, можуть бути списані лише на підставі рішення суду.

А тому, просила суд, змінивши позовні вимоги, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь безпідставно утримані грошові кошти в сумі 8000 гривень та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» списати дані кошти в сумі 8000 гривень з карткового рахунку № НОМЕР_1, відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3 та зарахувати їх на картковий рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», відкритий на її ім'я.

Заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 червня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» списати 8000 грн. з карткового рахунку № НОМЕР_1, відкритого у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3 та зарахувати їх на картковий рахунок № НОМЕР_2, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_2 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2015 року відмовлено в перегляді даного заочного рішення.

Непогоджуючись із вказаним рішенням, представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Рішення вважає незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції не врахував, що згідно з вимогами чинного законодавства банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження, а за відсутності такого, на підставі рішення суду та у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Такі вимоги зазначені у ст.ст. 1066, 1067, 1071 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

У банку відсутні підстави для списання коштів з особового рахунку клієнта ОСОБА_3, оскільки банк не є набувачем спірних коштів, не має повноважень на розпорядження особистими коштами клієнтів, які стають їх власністю з моменту їх зарахування на рахунки, він вчиняє дії лише по обслуговуванню рахунків клієнтів, а розпорядження рахунками здійснюється банком виключно у межах угод, укладених ним з клієнтом.

ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження існування судового рішення, ухваленого щодо володільця рахунку, яке не виконується банком і тим самим порушуються її права.

На думку апелянта, рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8000 грн. повинно виконуватись у передбаченому законодавством України порядку - через державну виконавчу службу. У справі відсутні докази, що на даний час рішення боржником не виконано.

В порушення ст.ст. 213, 214 ЦПК України, судом першої інстанції не з'ясовані питання, що мають значення для вирішення справи, зокрема щодо статусу карткового рахунку та наявності грошових коштів на ньому.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Позивач у судове засідання не з'явилась, згідно письмової заяви просила справу розглядати без її участі. В запереченнях на апеляційну скаргу зазначила, що рішення суду першої інстанції, на її думку, є законним та обґрунтованим.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 8000 грн., шляхом їх списання з банківського рахунку № НОМЕР_1, відкритого у ПАТ КБ «Приватбанк». Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» списати зазначену суму з банківського рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім'я ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 12 серпня 2014 року виключено з резолютивної частини рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2014 року посилання на списання грошових коштів з банківського рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» та скасовано дане рішення в частині зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» списати зазначену суму з банківського рахунку. В решті рішення суду залишено без змін.

Підставою стягнення даних коштів стало встановлення в ході розгляду вищевказаної справи тієї обставини, що ОСОБА_2 11 квітня 2014 року помилково перерахувала 8000 грн. на рахунок № НОМЕР_1, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3

Частково задовольняючи позов про зобов'язання банку списати кошти з карткового рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_3 та їх зарахування на картковий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про стягнення 8000 грн. з відповідача не виконане, виконавчий лист неможливо пред'явити до виконання у виконавчу службу за місцем проживання останнього, оскільки АРК є тимчасово окупованим і банк не спростував факту наявності рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_3 та наявність коштів на ньому.

Однак, з такими висновками погодитись неможливо.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Згідно з п.п. 1-5 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що 12 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителем АДРЕСА_2, був укладений Договір про надання банківських послуг.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2014 року, залишеним без змін в цій частині рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 12 серпня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 8000 грн., які вона помилково перерахувала на рахунок останнього.

22 вересня 2014 року на виконання зазначеного рішення Славутським міськрайонним судом видано ОСОБА_2 виконавчий лист, який підлягає пред'явленню до виконання та виконанню.

На даний час у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень у відділі ДВС Славутського МРУЮ відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 8000 грн.

19 вересня 2013 року постановою слідчого СВ Славутського РВ УМВС України в Хмельницькій області було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428 від 11 квітня 2013 року, у зв'язку з відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України (шахрайство).

Тобто, на даний час відсутнє будь-яке рішення (вирок) суду, яким би була встановлена вина іншої особи у перерахуванні позивачкою на рахунок ОСОБА_3 коштів.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 7 грудня 2000 року, банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. До банківських послуг належать: відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металлах.

Згідно з п. 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 1.37 ст. 1 даної Інструкції передбачено, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-III від 5 квітня 2001 року.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 ЦК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктами 1.39, 1.40 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що списання примусове - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Стягувач - це особа, яка може бути ініціатором переказу коштів з рахунка платника на підставі виконавчих документів, визначених законом.

Тобто примусове списання коштів із рахунку клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів визначає обов'язок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком захисту прав стягувача щодо особи - володільця рахунку, незалежно від його волевиявлення.

Банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, які є власністю останнього, поза межами договору між банком і клієнтом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Оскільки умовами договору про надання банківських послуг, укладеного між банком та ОСОБА_3 не передбачено обов'язок банку щодо списання коштів із рахунка клієнта на вимогу іншої особи, а банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, що є власністю останнього, поза межами договору між банком та клієнтом, і можливість виконання виконавчого листа № 682/350/14-ц, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області 22 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 8000 грн., не вичерпана, то відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом не встановлено порушення банком прав позивача. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. У зв'язку з цим, воно підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у позові в цілому.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3, про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів та зобов'язання списати кошти з рахунку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова