Ухвала

іменем України

22 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Касьяна О.П., Наумчука М.І.,Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_6 7 144,26 швейцарських франків заборгованості за кредитним договором та в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 15 серпня 2007 року укладено договір, за яким банк надав кредит ОСОБА_6 в сумі 16 500 швейцарських франків, а відповідач зобов'язався їх повернути до 15 серпня 2018 року щомісячними платежами та сплатити відсотки за користування коштами, на забезпечення виконання цього зобов'язання ОСОБА_7 передала в іпотеку банку належну їй двокімнатну квартиру.

Боржник своїх зобов'язань не виконував, внаслідок чого станом на 11 вересня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 7 144,26 швейцарських франків, що є підставою для задоволення позову.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 7 144 швейцарських франків 26 сантимів, що за курсом НБУ станом на 11 вересня 2014 становить 99 289 грн 61 коп., заборгованості за кредитним договором, з яких: 7 000,40 швейцарських франків, що становить 97 290,27 грн, - заборгованість за кредитом, в тому числі 705,81 швейцарських франків -прострочена заборгованість з 10 квітня по 11 вересня 2014 року; 123,81 швейцарських франків, що становить 1 720,69 грн, - заборгованість за процентами, в тому числі 65,56 швейцарських франків - прострочена заборгованість з 01 червня по 11 вересня 2014 року; 19,83 швейцарських франків, що становить 275,59 грн, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, розрахована з 11 лютого по 11 вересня 2014 року; 0,22 швейцарських франків, що становить 3,06 грн, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, розрахована з 12 липня по 11 вересня 2014 року.

У задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Судові рішення в частині вирішення позову про стягнення заборгованості не оскаржуються, тому згідно зі ст. 335 ЦПК України в цій частині судом не перевіряються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент розгляду справи набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і він поширюється на спірні відносини, оскільки кредит наданий в іноземній валюті, загальна площа квартири, яка є предметом іпотеки, не перевищує 140 кв. м і є місцем постійного проживання іпотекодавця та членів його сім'ї, тому підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає.

Проте з такими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилають як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 15 серпня 2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 16 500 швейцарських франків, а він зобов'язався їх повернути до 15 серпня 2018 року та сплатити за користування кредитом у розмірі 8,99 % річних щомісячними платежами.

На забезпечення виконання цих зобов'язань у цей же день між банком та ОСОБА_7 укладено договір, за яким вона передала в іпотеку банку належну їй квартиру НОМЕР_1, площею 38,70 кв. м. по АДРЕСА_1.

Однак боржник не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворився борг, який станом на 11 вересня 2014 складає 7144 швейцарських франків 26 сантимів, що становить 99 289 грн 61 коп., з яких: 7 000,40 швейцарських франків, що становить 97 290,27 грн, - заборгованість за кредитом, 123,81 швейцарських франків, що становить 1 720,69 грн, - заборгованість за процентами; 19,83 швейцарських франків, що становить 275,59 грн, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, розрахована з 11 лютого по11 вересня 2014 року; 0,22 шв. франків, що становить 3,06 грн, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, розрахована з 12 липня по 11 вересня 2014 року.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Вирішуючи спір в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не врахував, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не змінює законодавство, яке регулює кредитні відносини та забезпечення зобов'язань, а лише тимчасово забороняє (зупиняє) примусове відчуження майна без згоди власника, і рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час його дії не підлягає виконанню, що має значення для органів та посадових осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та провадять виконавчі дії, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, не перевірив, чи можуть бути вимоги цього Закону підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому не встановив обставин справи, не перевірив порядку надання і погашення кредиту та наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із невиконанням боржником зобов'язань за кредитним договором, не перевірив доводів позивача щодо можливості задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, а пославшись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зробив помилковий висновок про те, що підстав для задоволення позову немає, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, не виконав вимог ст. 303 ЦПК України та не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а погодившись з висновками суду про застосування до спірних відносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зробив передчасний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін, постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є підставою для скасування ухвалених судових рішень в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки і направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.П. Касьян

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

Г.І. Мостова