Справа № 758/5016/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року суддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про захист прав споживача, третя особа: Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК»,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до висновку, що вона (позовна заява) подана з порушенням вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до її форми та змісту, а тому підлягає залишенню без руху для усунення недоліків, виходячи з наступних підстав.

Стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статті 119 та 120 ЦПК України встановлюють обов'язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов'язок дотримання яких покладається на позивача.

Так за приписами статті 119 ЦПК України, позовна заява повинна, зокрема містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 7 своєї Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Мною встановлено, що незважаючи на вимоги вищезазначених норм цивільно-процесуального Закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, позивачем в своєму позові не викладено в повній мірі обставин якими він обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують викладенні обставини, а саме не обґрунтовано нормами матеріального та процесуального права підстави пред'явлення позовних вимог в інтересах третьої особи за відсутності на те повноважень (матеріали позовної заяви не містять доказів уповноваження третьою особою позивача на пред'явлення в його інтересах позову), що суперечить всім принципам цивільного судочинства, зокрема ст. 3 ЦПК України.

Мною не можуть бути взяті до уваги посилання позивача як на підставу для пред'явлення позову в інтересах третьої особи, на ч. 2 ст. 636 ЦК України, яка визначає, що виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору, оскільки дана норма є нормою матеріального права, яка регулює порядок виконання договору, а не процесуального права, яке регулює порядок звернення до суду та трактується ним на власну користь, зокрема позивач не звертає увагу на ч. 4 ст. 636 ЦК України згідно якої якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору, тобто виходячи зі змісту зазначеної норми цивільного закону із врахуванням тих правовідносин які склалися між сторонами, можна зробити висновок, що лише у випадку відмови Вигодобувача від отримання страхового відшкодування, Страхувальник має право його отримати на свою користь, а не вимагати його виплату на користь Вигодонабувача пред'являючи позов від власного імені.

Аналогічну правову позицію було висловлено також Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 18 своєї Постанови від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

В той же час позивач знову ж таки вищезазначений пункт Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протрактував на власну користь та вказав, що з нього (пункту) вбачається право Страхувальника просити стягнути страхове відшкодування на користь Вигодонабувача, хоча даний пункт Постанови такого роз'яснення не містить.

З врахуванням викладеного приходжу до висновку, що позов до суду в частині позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування на користь третьої особи (Вигодонабувача) поданий до суду особою, яка не має повноважень на ведення справи від його іменні, що фактично є підставою для повернення позову, відповідно до п. 3. ч. 3 ст. 121 ЦПК України, однак з метою недопущення обмеження права позивача на доступ до правосуддя та зважаючи на можливу його помилку, вважаю за можливе застосувати до даних правовідносин положення ч. 8 ст. 119 ЦК України, яка визначає, що якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, та зобов'язати позивача надати до суду документ, що підтверджує його повноваження на пред'явлення до суду позову в інтересах третьої особи.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про доведеність тієї обставини, що позовна заява не може вважатися такою, що відповідає вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до її форми та змісту.

Стаття 121 ЦПК України визначає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 118, 119, 120, 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про захист прав споживача, третя особа: Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» - залишити без руху.

Надати позивачу строк в 5 (п'ять) днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.

Роз'яснити позивачу, що в разі невиконання вимог ухвали в указаний термін, матеріали позовної заяви будуть вважатись неподаними і повернуті йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяВ. С. Декаленко