АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 р. ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» (надалі - ПрАТ «СК«Лафорт») про відшкодування шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14 серпня 2013 р. з вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належної їй автомобілю завдано матеріальної шкоди.

Зазначала, що відповідач свою вину у завданні шкоди визнав та на відшкодування збитків передав у вигляді авансу 10 000 грн.

Вказувала, що вартість остаточного ремонту належного їй автомобіля становила 21 771 грн. 36 коп., тобто нею було додатково сплачено 11 771 грн. 36 коп. Окрім того, на підставі звіту про оцінку автомобіля, за складання якого нею було сплачено 650 грн., оцінювачем було встановлено матеріальний збиток власнику пошкодженого автомобіля, в сумі 23 370 грн. 27 коп., до якого входить й вартість втрати товарного вигляду автомобіля, в сумі 4 976 грн. 74 коп.

Твердила, що була змушена звернутися за правовою допомогою до фахівця, у зв'язку з чим додатково понесено витрати, в сумі 2 000 грн.

Зазначала, що внаслідок винних дій відповідача, які призвели до пошкодження її автомобіля, вона зазнала моральних страждань, остільки була змушена на час ремонту автомобіля відвідувати станцію технічного обслуговування, автоінспекцію, суд, витрачати час на збір документів, що призвело до постійного напруження та вирішення питань не пов'язаних із звичайною діяльністю.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь майнову шкоду, в сумі 16 020 грн. (23 370 грн. 27 коп. - 10 000 грн. + 650 грн. + 2 000 грн.) 3 000 грн. моральної шкоди та витрати по оплаті судового збору, в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2014 р., з урахуванням ухвали того ж суду від 18 серпня 2014 р., позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 14 020 грн. 27 коп. матеріальної шкоди, 1 500 грн. моральної шкоди та 2 487 грн. 20 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 14 серпня 2013 р. за участю автомобіля «Дер Ланос» д.н.з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено транспортні засоби.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2013 р. винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2, й у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення провадження у справі закрито /а.с.12/.

Судом встановлено, що 14 серпня 2013 р. ОСОБА_2, з метою відшкодування завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 збитків, передав останній 10 000 грн., які були сплачені нею авансово на користь ТОВ «Автоцентр на Харківському», яке в подальшому здійснило ремонт належного позивачці автомобіля /а.с.13, 14, 15/.

Відповідно до актів виконаних робіт ТОВ «Автоцентр на Харківському» від 28 вересня 2013 р. за № та № вартість ремонту автомобіля ОСОБА_3 складає 21 771 грн. 36 коп. /а.с.41-42/.

Згідно квитанції за №46/46 від 28 вересня 2014 р. ОСОБА_3 сплачено на користь товариства за виконання ремонтних робіт 11 771 грн. 36 коп. /а.с.45/.

Згідно звіту з оцінки вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, складеного ТОВ «Екліс» від 01 жовтня 2013 р. за №436, за що позивачкою сплачено 650 грн., вартість відновлювального ремонту належного позивачці автомобілю складає 23 370 грн. 27 коп., в тому числі втрата товарного вигляду - 4 967 грн. 74 коп. /а.с.16-25, 40/.

03 вересня 2013 р. між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір про надання юридичних послуг, пов'язаних із представництвом інтересів позивачки що стосуються зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 серпня 2013 р., за умовами якого останньою сплачено 2 000 грн. /а.с.46-47, 49/.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог районний суд, з урахуванням вимог ст.23, 1167, 1187 ЦК України, виходив з того, що шкода, заподіяна позивачці відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Посилання апеляційної скарги на необґрунтованість визначеного судом розміру матеріального збитку на підставі долученого до матеріалів справи ОСОБА_3 звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу спростовується наступним.

Так, за клопотанням представника ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції по справі було призначено та проведено автотоварознавчу експертизу.

Згідно висновку судової автотоварознавчвої експертизи від 09 грудня 2014 р. за №14324/14-54 вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_3 пошкодженням належного їй транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 14 серпня 2013 р. складає 25 622 грн. 01 коп., з урахуванням втрати товарного вигляду - 5 903 грн. 74 коп. /а.с.157-162/.

Таким чином, матеріалами проведеної по справі судової експертизи підтверджено законність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки завданого збитку, в межах заявлених позовних вимог, в сумі 13 370 грн. 27 коп.

Твердження апеляційної скарги про необґрунтованість визначеного судом розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачки, спростовуються наступним.

Положеннями п.3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. з наступними змінами визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Матеріалами справи доведено заподіяння позивачці внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди.

Встановлений судом розмір такої шкоди, в сумі 1 500 грн., відповідає характеру та тривалості заподіяних ОСОБА_3 моральних страждань, узгоджується з керівними роз'ясненнями, які містяться у п..4,9 згаданої постанови Пленуму й відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає необґрунтованими посилання апеляційної скарги про недоведеність заявлених по справі позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги про безпідставність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у зв'язку з відсутністю на час ухвалення оскаржуваного рішення у матеріалах справи акту виконаних робіт по наданню правової допомоги, висновків суду про наявність правових підстав до стягнення понесених нею витрат не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції за клопотанням представника позивачки до матеріалів справи було долучено акт про надані юридичні послуги від 07 жовтня 2014р., а відображені у ньому дані свідчать про обґрунтованість заявлених ОСОБА_3 вимог про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, в сумі 2 000 грн. /а.с.49, 131/.

Правомірно судом стягнуто на користь позивачки й витрати, пов'язані з оплатою виготовлення звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу, в сумі 650 грн.

Відповідно до положень ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із положеннями ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Районний суд правомірно керувався згаданими нормами права, повно й об'єктивно з'ясував обставини справи, зібраним у справі доказам дав належну оцінку й ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Підстав до скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/10947/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/81/2015

Головуючий у суді першої інстанції: СухомліноваС.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.