АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/401/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 69 Совгира І. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі в особі начальника Філоненко О.А. на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_7, заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі Черкаської області про встановлення факту перебування у зоні відчуження ,-

в с т а н о в и л а :

02 грудня 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування у зоні відчуження, заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 року.

В червні 2014 року ОСОБА_7 звернувся із заявою до УПФУ в Чигиринському районі Черкаської області про призначення пенсії за віком згідно ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю первинних документів, підтверджуючих його перебування в м. Прип'ять на Чорнобильській АЕС в період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року.

30 жовтня 2014 року ОСОБА_7 повторно звернувся до УПФУ в Чигиринському районі про перегляд питання та призначення пенсії за віком згідно вказаної норми закону, однак йому було відмовлено.

Заявник ОСОБА_7 вказує в заяві, що він не погоджується з даними висновками УПФУ в Чигиринському районі, оскільки він дійсно в період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року перебував на ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в м. Прип'ять, що підтверджується довідкою б/н Печерського БМУ тресту «Південенергомонтаж», згідно якої він був направлений у відрядження в м. Прип'ять з 04 березня 1986 року та на момент аварії знаходився там же.

Згідно даних довідки від 17 грудня 1992 року № 82, виданої трестом «Південенергомонтаж», він перебував на роботі в населеному пункті в м. Прип'ять в зоні відчуження з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року.

Згідно архівної довідки Печерської районної державної адміністрації в м. Києві від 26 лютого 2014 року № 11-13/2511 в квітні 1986 року ОСОБА_7 була нарахована майже в два рази більша заробітна плата, ніж зазвичай, в зв'язку з чим він вважає, що цей факт також додатково є підтвердженням його роботи в зоні відчуження на Чорнобильській АЕС під час аварії 26 квітня 1986 року та 27 квітня 1986 року. Крім того, факт його перебування в зоні відчуження в м. Прип'ять під час аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується записами в медичній книжці та показами свідків.

В зв'язку з цим ОСОБА_7 звернувся до суду із даною заявою та просив встановити факт його перебування у зоні відчуження в населеному пункті м. Прип'ять на Чорнобильській АЕС в період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року заяву задоволено повністю.

Встановлено факт перебування ОСОБА_7 в м. Прип'ять на Чорнобильській АЕС в період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, начальник Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі Черкаської області Філоненко О.А. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_7 про встановлення факту перебування у зоні відчуження.

В апеляційній скарзі апелянт просить розгляд апеляційної скарги проводити без участі представника Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі Черкаської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та його представника, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи заяву про встановлення факту перебування у зоні відчуження, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт перебування заявника в м. Прип'ять на Чорнобильській АЕС в період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року, що підтверджується як показами свідків, так і вбачається з письмових доказів матеріалів справи.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки даний висновок є помилковим, таким, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити, та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів, що передбачено вимогами ст. 258 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та ч. 2 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається із матеріалів справи заявник ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції із даною заявою, посилаючись на те, що УПФУ в Чигиринському районі йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком, згідно ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв'язку з відсутністю первинних документів, підтверджуючих його перебування в м. Прип'ять на Чорнобильській АЕС в період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи дану заяву, посилався на те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт перебування заявника в м. Прип'ять на Чорнобильській АЕС в період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року, що підтверджується як показами свідків, так і вбачається з письмових доказів, наданих заявником, матеріалів справи.

Колегія суддів вважає, що дані висновки суду першої інстанції є помилковими, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Постановою КМ України від 08 червня 1995 року № 404 виключено з п. 10 підпункт «г», згідно з яким рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі у певний період у будь - яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження було підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, то такі рішення вже не мають правового значення для вирішення питання про видачу посвідчення, тому відповідно до статей глави окремого провадження ЦПК України заяви про встановлення таких фактів не підлягають судовому розгляду.

Однак, суд першої інстанції на вказані роз'яснення постанови Пленуму, вимоги ЦПК України уваги не звернув та всупереч вимогам закону задовольнив дану заяву ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що є всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції, яким задоволена заява ОСОБА_7 про встановлення факту перебування у зоні відчуження, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_7 про встановлення факту перебування у зоні відчуження, тому ухвалює нове рішення, яким відмовляє в задоволенні заяви про встановлення факту перебування у зоні відчуження заявнику ОСОБА_7

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі Черкаської області в особі начальника Філоненко О.А.- задовольнити.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_7, заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі про встановлення факту перебування у зоні відчуження скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_7, заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі Черкаської області у задоволенні заяви про встановлення факту перебування у зоні відчуження.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :