Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №243/7059/14
Справа № 22-ц/778/3145/15 Головуючий у 1-й інстанції: Сидоренко І.О.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технотрейд ЛТД», треті особи ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Слов'янська аграрна група» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи уточнював. Зазначав, що з 1 квітня 2014 року працював у відповідача сторожем. В ніч з 19 на 20 червня 2014 року під час його чергування сталася крадіжка бензину з території бензозаправної станції. Наказом №19-11/14 від 19 листопада 2014 року його звільнено з роботи за пунктом 4 частини 1 ст.40 КЗпП України за прогули. Посилаючись на те, що ніякого відношення до крадіжки бензину він не мав, з 20 червня 2014 року не виходив на роботу, оскільки на період проведення службової перевірки за фактом крадіжки бензину він був відсторонений від роботи керівником підприємства, просив визнати наказ про його звільнення незаконним, поновити його на роботі сторожем і стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 19-11/14 від 19 листопада 2014 року в частині винесення догани. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_2 зазначає, що суд вийшов за межі заявленого позову, скасувавши пункт 1 оскаржуваного наказу про оголошення йому догани. Не заперечуючи факту відсутності на роботі протягом п'яти місяців, апелянт вказує про те, що він був відсторонений від роботи у зв'язку із службовою перевіркою.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи сторони не з'явилися, направили суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку із наступним.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що останній без поважних причин не виходив на роботу з 20 червня по 19 листопада 2014 року, а тому роботодавець обгрунтовано звільнив його з роботи за ст.40 п.4 КЗпП України за прогули.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, зібраним у справі доказам і вимогам трудового законодавства.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 p. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Встановлено, що ОСОБА_2 наказом №К01/04-14 від 1 квітня 2014 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Технотрейд ЛТД» сторожем. В цей же день з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.48-50).

В ніч з 19 на 20 червня 2014 року під час чергування ОСОБА_2 з території бензозаправної станції товариства була скоєна крадіжка бензину, у зв'язку з чим наказом №20/06-14 від 20 червня 2014 року було призначено проведення службової перевірки з 20 по 24 червня 2014 року і запропоновано сторожу ОСОБА_2 надати пояснення з приводу нестачі бензину (а.с.52-55).

ОСОБА_2 відмовився від ознайомлення з вказаним наказом, що підтверджується актом від 26.06.2014 року, у зв'язку з чим копія наказу була направлена йому поштою (а.с.56-59).

Як в період проведення службової перевірки, так і після її завершення позивач ОСОБА_2 на роботу більше не виходив, участі у службовій перевірці не приймав, від надання будь-яких пояснень відмовився, що не оспорювалося сторонами в ході розгляду справи у суді першої інстанції, у зв'язку з чим пунктом наказом №19-11/14 від 19 листопада 2014 року йому оголошено догану за неякісне виконання обов'язків сторожа під час охорони ввіреного йому об'єкта і за відмову від виконання своїх обов'язків під час службової перевірки. Пунктом 2 цього ж наказу його звільнено з роботи за п.4 частини 1 ст.40 КЗпП України за проголи, що мали місце з 10 липня по 19 листопада 2014 року (а.с.65).

Доводи апеляційної скарги про невихід позивача на роботу у зв'язку із відстороненням його від роботи на час проведення службової перевірки являються неспроможними.

За положеннями ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається за наказом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, відповідний наказ власником або уповноваженим ним органом не видавався, останній заперечує факт відсторонення працівника від роботи.

Пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 про відсторонення позивача від роботи з 20 червня 2014 року висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки про вказані обставини свідкам відомо зі слів самого ОСОБА_2

Крім того, наказом № 20/06-14 від 20 червня 2014 року проведення службової перевірки призначено на період з 20 по 24 червня 2014 року, вказана перевірка мала відбуватися за обов'язковою участю ОСОБА_2, який повинен був надати пояснення і відповіді на низку питань, викладених у пункті 2 вказаного наказу, проте останній не приймав участі у її проведенні і з 20 червня 2014 року до дня звільнення до роботи не приступав.

Доводи апеляційної скарги про неодноразові звернення позивача до керівника підприємства з вимогами допустити його до роботи допустимими доказами не підтверджуються.

Доводи скарги щодо недотримання роботодавцем передбаченої чинним законодавством процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності спростовуються матеріалами справи і фактичними обставинами. В мотивувальній частині оскаржуваного наказу зазначений період невиходу позивача на роботу без поважних причин, який відповідає фактичним обставинами справи, встановленим судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду позивачем не було надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем трудового законодавства. ОСОБА_2 не заперечував у суді факту невиходу на роботу після 20 червня 2014 року, що унеможливлювало відібрання у нього роботодавцем письмових пояснень з приводу відсутності на робочому місці впродовж п'яти місяців.

Не включення ОСОБА_2 у графік чергування у липні і серпні 2014 року не являється поважною причиною для його невиходу на роботу за звичайним розкладом роботи товариства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_2 було проведено у відповідності з вимогами трудового законодавства і відмовив останньому у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Дійшовши обґрунтованого висновку про правомірність звільнення працівника з роботи за прогули, суд першої інстанції безпідставно, з власної ініціативи визнав незаконним і скасував наказ від 19 листопада 2014 року в частині оголошення позивачеві догани.

Відповідно до вимог ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

Як вбачається із тексту позовної заяви, вимоги про скасування наказу в частині оголошення догани ОСОБА_2 в порядку, встановленому ст.119 ЦПК України, суду не заявляв, доказів в обґрунтування доводів про незаконність дисциплінарного стягнення не надавав, а тому суд першої інстанції всупереч частини 1 ст.11 ЦПК України вийшов за межі заявлених позовних вимог.

За таких обставин в зазначеній частині судове рішення відповідно до ч.1 ст.11, ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.11, 307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2015 року по цій справі в частині визнання незаконним наказу №19-11/14 від 19 листопада 2014 року в частині винесення догани скасувати.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: