АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/307/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції про визнання права власності на автомобіль, -

в с т а н о в и л а :

15 вересня 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції про визнання права власності на автомобіль

В обґрунтування зазначених вимог вказав, що 18 вересня 2010 року між ним та ОСОБА_7, був укладений договір купівлі-продажу автомобіля ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, який за згодою сторін оформлено у формі довіреності.

На підтвердження даного договору купівлі-продажу ОСОБА_7 була надана розписка, згідно якої ОСОБА_7 продав йому автомобіль 18 вересня 2010 року за 46000 грн. Відповідач зазначив, що отримав зазначені кошти, видав довіреність на право власності та зняття з обліку.

Також, ОСОБА_7 була надана довіреність від 18 вересня 2010 року, посвідчена приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованою в реєстрі за № 6472, відповідно до якої він має право, крім іншого, знімати автомобіль з обліку та відчужувати даний автомобіль.

В ході користування зазначеним автомобілем, його було зупинено працівником ДПС ВОСП-2 Колісниченком В.І. в м. Ахтирка Сумської області, та складено протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19 травня 2013 року. Як зазначив працівник ДПС, на вказаний автомобіль накладено арешт Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції. Відповідно, у нього було вилучено зазначений автомобіль.

На численні звернення з проханням повернути автомобіль, йому було повідомлено, що законним власником на даний час є ОСОБА_7, а тому йому необхідно звернутися до суду та визнати право власності на спірний автомобіль. Також, було запропоновано написати заяву про передачу автомобіля на відповідальне зберігання, що він зробив.

Зазначає, що видачею довіреності було приховано інший правочин, який дійсно мав місце - угоду купівлі-продажу автомобіля, тому відносини повинні регулюватися правилами про угоду купівлі-продажу. Між ним та ОСОБА_7 були додержані всі істотні умови договору купівлі-продажу а саме: визначено майно (автомобіль ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1) та визначено його вартість (46 000,00 грн.), а також було фактично його виконано (продавець отримав обумовлену суму грошей та відмовився від майна, а покупець отримав річ із обсягом прав, які визначаються як право власності). Підтвердженням саме купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля може слугувати і той факт, що ним було пройдено технічний огляд автомобіля в Кіровоградському МРЕВ та отримано тимчасовий реєстраційний талон ДАП № 861837 від 18 травня 2011 року. Також, ним було пройдено перевірка газового обладнання ГБА в м. Кіровоград (талон ммп № 999 від 30 вересня 2010 року). Крім того, він сплачував необхідні страхові платежі на вказаний автомобіль. Тобто, з моменту продажу автомобіля, будь-які відносини щодо вказаного автомобіля між ним та продавцем ОСОБА_7 припинилися, він користувався автомобілем як законний власник.

На підставі викладеного просив визнати довіреність, посвідчену 18 вересня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстровану в реєстрі за № 6472, видану ОСОБА_6 на право розпорядження автомобілем ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, удаваним правочином; визнати, що між ОСОБА_6 та. ОСОБА_7 18 вересня 2010 року укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля; визнати за ОСОБА_6 право власності на автомобіль з 18 вересня 2010 року; виключити з опису та звільнити вказаний автомобіль з-під арешту.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 листопада 2014 року замінено Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ на належного відповідача Центральний ВДВС Черкаського МУЮ.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони є необґрунтованими та недоведеними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів, зокрема полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

За ч. 1 ст. 328 ЦК України, яка регламентує підстави набуття права власності, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно норм цивільного законодавства України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, що є одною із основних вимог його чинності. Якщо законом визначена конкретна форма, в якій обов'язково має вчинятися правочин, то її необхідно дотримуватися.

Частиною 3 ст. 208 ЦК України визначено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Разом з тим, діючим законодавством визначено спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, який регламентується Законом України «Про дорожній рух» та Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх і типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».

Вимоги про виключення з опису та зняття арешту, накладеного в рамках примусового виконання судових рішень органами ДВС, в свою чергу, повинні вирішуватись в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Так, п. 7 наведеного Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

У відповідності до п. 8 даного Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Таким чином, наведеними нормами визначено, що у випадку придбання автомобіля, що вже перебував у експлуатації, окрім вищенаведеного переліку документів, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку.

Отже, такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ ще до його відчуження та передачі новому власнику, оскільки відчуження та передача придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не може проводитися.

Судом установлено, що 18 вересня 2010 року ОСОБА_7 видав ОСОБА_6 та ОСОБА_11 нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження належним йому автомобілем ГАЗ 33021 2005 року випуску, шасі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, строком на десять років з правом передоручення, та письмову розписку про те, що він продав ОСОБА_6 автомобіль, та отримав від нього 46 000 грн.

Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 19.05.2005 року ОСОБА_7 являється власником автомобіля ГАЗ 33021 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

За даними УДАІ вказаний транспортний засіб перебуває на обліку і його власником являється ОСОБА_7

Крім того, у Центральному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 та накладено арешт на спірний автомобіль.

Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб без належного укладення договору купівлі-продажу, також, не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому, позивач повинен указати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Ураховуючи те, що зі змісту позовних вимог позивача не вбачається, що воля сторін договору від 18 вересня 2010 року при укладанні нотаріально посвідченої довіреності була направлена на приховування іншого правочину, тому відсутні правові підстави для визнання даного правочину удаваним.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи спірний транспортний засіб автомобіль ГАЗ 33021 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_7

Враховуючи, що з вимогою про звільнення майна з під арешту може звернутись лише власник майна, тому вимога позивача щодо зняття арештів з спірного автомобіля, який належить ОСОБА_7, також, не підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення в даній справі та відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них відносини, на підставі наведених норм права, дійшов правильних висновків, про те, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :