Справа № 524/6280/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Середа А.В.

з участю секретаря - Стрижак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на обов'язкову частку спадщини,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру.

В позові та в доповненні до позову зазначала, що проживаючи в м. Кременчуці, тривалий час працювала на посаді вчителя середньої школи . В 1972 році, маючи потребу в житлі, вступила в житлово - будівельний кооператив № 32/216 в м. Кременчуці (ОСББ № 32), який будував будинок АДРЕСА_1.

Вказувала, що вона мала рідного брата ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначала, що у брата особисте життя не склалося, він не мав свого житла, і тому з 29.12.1978 року, з її згоди, став проживати у її квартирі разом з нею.

Вказувала, що будучи членом житлово-будівельного кооперативу і проживаючи у вказаній квартирі, вона постійно і своєчасно сплачувала пайові внески за квартиру.

Зазначала, що станом на 01.02.1990 року вона повністю сплатила балансову вартість квартири і фактично придбала вказану квартиру.

Вказувала, що у вказаній квартирі вона постійно проживала до 1986 року. У 1986 році у неї з'явилася можливість вступити до іншого житлово-будівельного кооперативу. Оскільки на той час не дозволялося мати у власності більше однієї квартири, вона вирішили перевести її членство в житлово-будівельному кооперативі №32/216 на ім'я її брата ОСОБА_3, який на той час проживав в її квартирі.

Зазначала, що рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 10.08.1981 року було видано свідоцтво НОМЕР_3 від 10.08.1981 року про право особистої власності на вказану квартиру на ім'я її брата ОСОБА_3, який на той період ні з ким в шлюбних стосунках не перебував.

Вказувала, що вона вступила до іншого житлово-будівельного кооперативу. Разом з тим, акцентувала увагу на те, що її брат завжди визнавав, що фактично квартира належить їй, оскільки була придбана за її кошти і ніколи цього не оспорював. Вказаний факт підтверджується тим, що 01.06.1993 року її брат склав на її ім'я заповіт, який був посвідчений Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-2030, та яким він заповідав квартиру АДРЕСА_1 саме їй.

Зазначала, що у 1997 році її брат ОСОБА_3 усиновив ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства НОМЕР_1 від 11.03.1997 року, виданим Глобинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану.

Вказувала, що усиновлений ОСОБА_4 ніколи з її братом не проживав і до придбання вищевказаної квартири та її утримання не мав ніякого відношення.

Зазначала, що у 1995 році її брат зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, але останні роки вони разом не проживали. ОСОБА_2 ніякого відношення до придбання квартири та до її утримання не мала.

Вказувала, що 04.02.2011 року брат склав заповіт на її ім'я, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 557, яким квартиру АДРЕСА_1 заповідав їй.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 її брат ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 04.02.2014 року.

Вважає, що ОСОБА_2 не може претендувати на частину спадщини після смерті ОСОБА_3, оскільки квартира фактично належить їй, так як була придбана за її кошти.

Просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати за нею ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свідоцтво НОМЕР_3 від 10.08.1981 року про право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 визнати незаконним та скасувати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_6 позовну вимогу в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Стосовно позовних вимог, в частині визнання свідоцтва НОМЕР_3 від 10.08.1981 року про право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 - незаконним та його скасування, просили залишити без розгляду.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 з позовними вимогами не погодилася та подала до суду зустрічний позов, яким не спростовуючи певні обставини, викладені в первісному позові позивача ОСОБА_3, просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/4 (одну четверту) частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, як на обов'язкову частку спадщини після смерті її чоловіка гр. ОСОБА_3.

В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_7, зазначені позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили суд їх задовольнити.

Суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позивачами вимог та в межах поданих доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача-відповідача, представника позивача - відповідача, відповідача - позивача, представника відповідача - позивача, третіх осіб, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить що позов ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру - не підлягає до задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на обов'язкову частку спадщини підлягає до задоволення в повному обсязі за наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_3 проживаючи в м. Кременчуці, тривалий час працювала на посаді вчителя середньої школи . В 1972 році, маючи потребу в житлі, вступила в житлово - будівельний кооператив № 32/216 в м. Кременчуці (ОСББ № 32), який будував будинок АДРЕСА_1.

Встановлено, що вона мала рідного брата ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що він не мав свого житла, і тому з 29.12.1978 року, з її згоди, став проживати у її квартирі разом з нею.

Встановлено, що у вказаній квартирі вона постійно проживала до 1986 року.

Встановлено, що у 1986 році вона вступила до іншого житлово-будівельного кооперативу. та вирішила перевести її членство в житлово-будівельному кооперативі №32/216 на ім'я її брата ОСОБА_3, який на той час проживав в її квартирі.

Встановлено, що рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 10.08.1981 року було видано свідоцтво НОМЕР_3 від 10.08.1981 року про право особистої власності на вказану квартиру на ім'я ОСОБА_3.

Встановлено, що у 1995 році ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з відповідачем - позивачем ОСОБА_2 та проживав разом з нею за її місцезнаходженням.

Встановлено, що 04.02.2011 року ОСОБА_3 склав заповіт на ім'я ОСОБА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 557, яким квартиру АДРЕСА_1 заповідав їй.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 04.02.2014 року.

Згідно ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідач-позивач ОСОБА_2 - є пенсіонером, а відповідно непрацездатною особою, що підтверджується пенсійним посвідченням № 523 від 1993 року та довідкою Управління пенсійного фонду у м. Кременчуці № 5043 від 25.09.2014 року.

Згідно ст. 1235 Цивільного Кодексу України, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право па обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 1241 Цивільного Кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його переживе, та батьки.

На підставі викладеного, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на обов'язкову частку спадщини підлягають до задоволення в повному обсязі за обставин викладених вище.

Крім того право власності ОСОБА_3 за його життя на спірну квартиру виникло з моменту державної реєстрації, тобто з 10.08.1981 року і на момент розгляду справи по суті, державна реєстрація права власності не скасована.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 був одноосібним власником спірної квартири та неодноразово використовував своє право за життя заповідати своє майно тим особам, яким вважав за доцільне.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну квартиру, без скасування рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 10.08.1981 року та свідоцтва НОМЕР_3 від 10.08.1981 року про право особистої власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_3, на думку суду - є передчасними та необґрунтованими.

Інших доказів на підтвердження своїх доводів позивача-відповідача ОСОБА_3 до суду не було надано і суд їх не встановив.

Керуючись ст.ст. 14, 57-59, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 257, 267, 1241, 1261 Цивільного Кодексу України, Законом України "Про нотаріат", постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на обов'язкову частку спадщини - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на ? частину квартири розташованої за адресою - АДРЕСА_1 як на обов'язкову частку спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_3.

Повний текст рішення буде виготовлено 16.02.2015 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення суду було постановлено без участі особи, яка його оскаржує апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: