Справа № 263/8332/15-ц
Провадження № 2/263/2647/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Момот А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

14 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів із позовом про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги в частині правильного зазначення імя по батькові відповідача ОСОБА_2 та дат народження відповідачів. За заявою позивача судом було залишена частина позовних вимог щодо зняття відповідачів з реєстрації місця проживання без розгляду та залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_4, у звязку з чим позовними вимогами позивача є визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником 1/2 частки квартири 46 у б. 17а по вул.Зелинського в м. Маріуполі на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 також є співвласниками зазначеної квартири по ? частки кожний на підставі свідоцтва про право власності. Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, але більше 10 років у квартирі не проживають, проживають за межами України, комунальні послуги не сплачують. У добровільному порядку відповідачі не припинили свою реєстрацію у квартирі, чим порушують права позивача, як власника квартири, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у спірній квартирі.

Позивач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні, викладеним у позові, наполягала на задоволенні позовних вимог. Крім того зазначила, що вона є пенсіонеркою, її матеріальний стан скрутний, тому їй складно сплачувати комунальні послуги за відповідачів, які фактично у квартирі не проживають. Реєстрація відповідачів ускладнює оформлення субсидії на комунальні платежі та порушує її права, як власника квартири.

Відповідачі в судове засідання не зявилися з невідомих суду підстав, про день та час слухання справи були повідомлена належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням та судовими повістками.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що вони є сусідами позивача, та їм відомо, що відповідачі у квартирі не проживають вже тривалий час, де вони перебувають не відомо.

З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права та обовязки сторін, справа

розглянута у відсутності відповідача при заочному розгляді, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником ? частки домоволодіння квартири № 46 у б. 17а по вул.Зелинського в м. Маріуполі на підставі свідоцтва про право власності, виданого у травні 1994 року, зареєстрованого 07.02.2001 року у БТІ м.Маріуполя, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07.07.2015 року після смерті чоловіка ОСОБА_7, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на ? частку зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Також на підставі свідоцтва про право власності, виданого у травні 1994 року та зареєстрованого 07.02.2001 року у БТІ м.Маріуполя, співвласниками квартири № 46 у б. 17а по вул.Зелинського в м. Маріуполі у рівних частках є відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4

Згідно паспорту позивач ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі № 46 у б. 17а по вул.Зелинського в м. Маріуполі з 13.04.1993 року.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру № 46 у б. 17а по вул.Зелинського в м. Маріуполі власниками квартири зазначені ОСОБА_1 у розмірі частки ?, ОСОБА_2, у розмірі частки ? та ОСОБА_4 у розмірі частки ?. Квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 61,3 кв.м., житловою 39,8 кв.м.

Згідно пенсійного освідчення, виданого на імя ОСОБА_1, термін дії зазначено з 25.12.2004 року довічно.

За довідкою, виданою 08.07.2015 року ОСББ «Якорь» у квартирі № 46 у б. 17а по вул.Зелинського в м. Маріуполі значаться зареєстрованими ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Актом, складеним ОСББ «Якорь» від 13.07.2015 року, підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі № 46 у б. 17а по вул.Зелинського в м. Маріуполі не проживають з жовтня 2000 року.

Вимогами ч.2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Та відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 386 ЦК держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

На підставі ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира є сумісною власністю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4

Вимогами ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника квартири член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однією з підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні"

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, покази свідків, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3, як особа, що понад один рік у спірній квартирі не проживає, права власності на квартиру не має, втратила право користування спірною квартирою, тому позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири, тому, не може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на законі. Не проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі, співвласником якої вона є, не є підставою для визнання її такою, що втратила право користуватися житлом, оскільки відповідач як власник частки квартири володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд відповідно до вимог ст. 319 ЦК України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Т.І.Скрипниченко