УХВАЛА

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Черненко В.А.,

Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Галицького районного Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, Державної податкової інспекції у Галицькому районі Управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності, виключення майна з акту опису та арешту за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Галицькому районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківської області на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона проживає по АДРЕСА_1. Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2012 року її сина - ОСОБА_4 - засуджено до позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На виконання цього вироку 16 липня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - ВДВС Галицького РУЮ) складено акт опису і арешту майна у житловому будинку за її місцем проживання. До цього акту включено майно, а саме: газова плитка «Індезіт», холодильник «Норд», м'який куток, тумбочка, телевізор «Самсунг», тюнер «Лемберг», килим, телевізор «Шарп», DVD-програвач «Вінг», дерев'яну шафу, чотири м'які крісла, яке належить їй на праві власності, оскільки її син у будинку не проживав та знятий з реєстрації в ньому ще до відбуття у місця позбавлення волі.

З урахуванням наведеного позивачка просила суд виключити вказане майно з акту опису і арешту та визнати її право власності.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на холодильник «Норд», телевізор «Самсунг», тюнер «Лемберг» та виключено дане майно з акту опису і арешту майна від 16 липня 2014 року, складеного державним виконавцем ВДВС Галицького РУЮ. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція у Галицькому районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що частина спірного майна належить на праві власності ОСОБА_3, а тому підлягає виключенню з акту опису та арешту майна.

Апеляційний суд погодився із таким висновком суду першої інстанції, зазначивши також, що наявне рішення суду про визнання права власності на частину арештованого майна за ОСОБА_5 не перешкоджає позивачці доводити її право власності на це майно.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, який за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2012 року засуджений за ч. ч. 1, 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі з конфіскацією майна.

Позивачка проживає по АДРЕСА_1, який на праві власності належить її чоловікові - ОСОБА_5

На виконання вказаного вироку суду в частині конфіскації майна державним виконавцем ВДВС Галицького РУЮ 16 липня 2014 року за місцем проживання ОСОБА_3 описано та накладено арешт на наступне майно: газова плитка «Індезіт», холодильник «Норд», м'який куток, тумбочка, телевізор «Самсунг», тюнер «Лемберг», килим, телевізор «Шарп», DVD-програвач «Вінг», дерев'яну шафу, чотири м'які крісла.

Посилаючись на те, що вказане майно належить їй, з посиланням на ст. ст. 328, 334 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_3 просила виключити майно з акту опису і арешту.

Судом також встановлено, що преюдиційним рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 березня 2014 року, яке залишене без змін судом касаційної інстанції, скасовано рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2013 року та задоволено позов ОСОБА_5 про виключення майна з акту опису та арешту від 16 липня 2014 року, а саме: м'який диван, набір м'яких меблів, меблевий набір «Стінка Вікторія», стіл столовий. Відмовлено у звільненні з під-арешту майна, на яке у подальшому і пред'явила позов ОСОБА_3

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України рішення суду є обов'язковим до виконання.

Складаючи акт опису і арешту майна державний виконавець ВДВС Галицького РУЮ виходив із обов'язковості для нього вказаного вище судового рішення, в якому третьою особою брала участь ОСОБА_3, яка самостійних позовних вимог на арештоване майно не заявляла і підтримала позов свого чоловіка, посилаючись на те, що воно належить саме йому, судове рішення не оскаржувала.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У порушення наведених вище норм права, а також ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд належним чином не звернув уваги на те, що спірне майно, вимоги на яке заявила ОСОБА_3, не було виключено з акту опису та арешту за позовом ОСОБА_5 та зазначено, що відсутні докази та вимоги будь-яких інших осіб щодо цього майна, а тому підлягає конфіскації за вироком суду, як майно яке належить засудженому ОСОБА_4 і на виконання цього рішення суду державний виконавець наклав арешт на майно.

Крім того, у порушення ст. ст. 57-59 ЦПК України надані позивачкою письмові докази про належність їй спірного майна суд не дав належної правової оцінки на предмет їх належності та допустимості і суперечності їх з доказами, які надав ОСОБА_5 у справі за його позовом. Зокрема, це стосується дати придбання майна, магазину в якому воно придбавалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, апеляційним судом не встановлені, його судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик