Справа № 577/2421/15-ц
Провадження № 2/577/792/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Лошкарьовій Н.В.

з уч. представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: виконавчий комітет Конотопської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить зобов'язати ОСОБА_5 не чинити їй перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 вселити її з дітьми до житлового будинку АДРЕСА_1 зобов'язати ОСОБА_5 надати ключі від будинку та визначити кімнату для проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в м. Конотоп по АДРЕСА_1 мається житловий будинок. Власником цього будинку на підставі договору дарування від 24.04.2003 року є відповідач. З ОСОБА_5 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2003 року по 02.03.2015 року, від шлюбу мають двох малолітніх дітей, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після одруження вони з ОСОБА_5 стали проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 в м. Конотопі, який батько відповідача подарував йому 24.04.2003 року. Згодом відносини з чоловіком погіршилися і в листопаді 2014 року він вигнав її з дітьми на вулицю. Оскільки вона не має іншого власного житла, вимушена була йти жити до бабусі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 Вирішити питання мирним шляхом з відповідачем не вдається, тому вона вимушена звернутися до суду.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечують та, кожен окремо, пояснили, що позивачка разом з дітьми добровільно залишила житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Конотопі. На даний час позивачка може користуватися житловим будинком лише на підставі договору оренди житлового приміщення, який вона не уклала з відповідачем. Просять в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи: виконавчого комітету Конотопської міської ради за довіреністю Левченко І.В. позовні вимоги підтримує в повному обсязі та пояснила, діти відповідача мають право на користування та проживання в будинку нарівні з відповідачем. А оскільки згідно рішення Конотопського міськрайонного суду діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишені на виховання позивачці ОСОБА_2, вона також має право на проживання у спірному будинку. Просить задовольнити позовні вимоги.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали Конотопського МВ УМВС України в Сумській області, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.03.20013 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після реєстрації шлюбу родина ОСОБА_3 проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 в м. Конотопі, який належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 24.04.2003 року. Рішенням Конотопського міськрайонного шлюбу від 02.03.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, залишено на виховання ОСОБА_2 малолітніх дітей, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 разом з дітьми проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, власником будинку являється ОСОБА_6

З матеріалів № 2170 від 18.03.2015 року вбачається, що до Конотопського МВ УМВС України в Сумській області звернулася з заявою ОСОБА_2 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_5 не впускає її до спільного будинку. Під час розгляду заяви відбиралися пояснення від ОСОБА_5, з яких вбачається, що він підтверджує факт, що після розірвання шлюбу він запропонував колишній дружині забрати все майно з будинку.

Свідок ОСОБА_9, допитаний в судовому засіданні, пояснила, що вона є головою квартального комітету, знає родину ОСОБА_5 тривалий час. Дійсно ОСОБА_5 вигнав ОСОБА_2 з дітьми з будинку, на даний час вона вимушена проживати у своєї бабусі.

Свідок ОСОБА_10, допитаний в судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою родини ОСОБА_2, дійсно ОСОБА_5 вигнав ОСОБА_2 з дітьми з будинку, на даний час вона вимушена проживати у своєї бабусі.

Аналізуючі зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що спірне житлове приміщення позивачка з дітьми залишили саме через погіршення стосунків з відповідачем та не втратили інтересу до цього житла. Переконливих доказів на спростування даних обставин, представниками відповідача суду надано не було.

За змістом ст. 47 Конституції України та ст. 9 Житлового Кодексу України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 1 та 4 ст. 156 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 Житлового Кодексу України, а саме: дружина, діти.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 Житлового Кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків ( усиновлювачів ) або одного з них, з ким вона проживає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право користування разом з малолітніми дітьми житловим будинком АДРЕСА_1 в м. Конотопі та має право вимагати від власника усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

За таких обставин, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки 243 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 29, 405 Цивільного Кодексу України, ст. 9, 64, 156 Житлового Кодексу України, ст. 10, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 в м. Конотопі Сумської області.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до житлового будинку АДРЕСА_1 зобов'язати ОСОБА_5 надати ключі від будинку та визначити кімнату для проживання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Конотопського міськрайонного суду апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Буток Т. А.