Малиновський районний суд м.Одеси
РІШЕННЯ № 2-3321/2010 p.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2010 р. Малиновський райсуд м.Одеси в складі: головуючого судді - Савинської І.О.

При секретарі - Гриценко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю 3-ої особи органу опіки та піклування при Малиновській райадміністрації, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, вселення, стягнення заборгованості за проживання, відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, також ОСОБА_6, з участю 3-ої особи органу опіки та піклування при Малиновській

райадміністрації, до ОСОБА_2,ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, за позовом заступника прокурора Малиновського району м.Одеса в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 по ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просили пуд зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 0.0. не перешкоджати їм у користуванні буд.№І8 по вул.Сільській в м.Одесі, виселити їх разом з неповнолітнім ОСОБА_4 та вселити позивачів в спірний будинок.

Крім того, позивачі просят стягнути з відповідачів 75600 грн. - за проживання в будинку за період з січня 2001 р. по березень 2009 p., з також стягнути по 10000 грн. на користь кожного позивача моральної шкоди у звязку з порушенням їх права приватної власності.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на те, що в жовтні з ОСОБА_7 відбулась усна домовленність на тимчасове проживання сімї, до 31.01.2001 p., як наймачів в спірному будинку, за що дповідачка повинна була сплачувати по 100 доларів США на місяць.

Крім того, ОСОБА_3 заявила про намір придбати зазначений линок, на що ОСОБА_2, яка також діяла від імені ОСОБА_1 Р-Г., погодилась та призначила дату укладення договору купівлі-продажу на 31.01.2001 p., отримавши від відповідачки завдаток 500 доларів США.

Позивачі зтверджували, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідачки, т.як на призначений день вона не могла виплатити їм оговорену суму грошей.

Строк укладення угоди був перенесений на жовтень 2001 р. з обовязком продовжувати сплачувати за проживання, однак договір купівлі-продажу на призначену дату також не був укладений з вини відповідачки з тих же причин.

Відповідачі ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 та за довіреністю представляє інтереси ОСОБА_8, а також ОСОБА_6 0.0., представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу спірного будинку ними був частково виконаний, вони витратили особисті кошти на ремонт будинку та його обладнання, тому вважають його своєю власністю. Договору найму будинку вони не укладали, а жили в ньому зі згоди ОСОБА_2, тому вважають, що не спричинили позивачам будь-якої шкоди.

Представник 3-ої особи органу опіки та піклування при Малиновській райадміністрації - ОСОБА_10 просила в позові відмовити.

Заступник прокурора Малиновського району м.Одеси, уточнивши позовні вимоги, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, просив суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 р. визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного жилого будинку, укладеного 05.06.2001 р. між покупцями ОСОБА_3, яка також діяла в інтересах неопвнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_6 0.0., та продавцем ОСОБА_2, яка діяла також і від імені ОСОБА_1

Крім того, заступник прокурора просив визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 0.0. право спільної часткової власності в рівних частках на спірний житловий будинок, зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 встановити межі по первовідводу земельної ділянки за спірною адресою та прийняти від позивачів решту грошей за спірний будинок.

Представник прокуратури посилався на те, що між зазначеними сторонами в усній формі був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку 05.06.2001 p., згідно якого ОСОБА_3 зобовязувалась до 01.10.2001 р. виплатити ОСОБА_2 8650 доларів США. ОСОБА_2 28.10.2000 р. в якості завдатку отримала від ОСОБА_3 500 доларів США, надання останніх 3500 доларів США було оформлено борговою розпискою від імені ОСОБА_2 зі строком повернення боргу 31.01.2001 р.

Також, представник прокуратури посилався на те, що за згодою ОСОБА_2 сімя ОСОБА_3 вселилась до спірного житлового будинку. У зазначений угодою строк ОСОБА_3 не провела з ОСОБА_2 розрахунок за житловий будинок, тому що витратила ці гроші на благоустрій будинку. Термін розрахунку сторонами був пролонгований до 31.01.2002 р. Після цього строку ОСОБА_3 мала намір розрахуватися із ОСОБА_2 за будинок, але остання зідмовилась від виконання угоди, посилаючись на те, що вартість житла, виросла.

ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що між сторонами не був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку з вини ОСОБА_3, яка не могла заплатити гроші за будинок, тому він не може бути визнаний дійсним, т.як сторони не домовились про істотні його умови та ні повністю, а ні частково його не виконали. Крім того, ОСОБА_3 з сімєю було дозволено мешкати в будинку як квартирантам, зі сплатою щомісячно по 100 доларів, та заборонено проводити будь-які ремонтні роботи в будинку. Далі зазначені особи пояснили, що встановлення меж земельної ділянки не входить до їх компетенції та отримати гроші за будинок не можуть, т.як у ОСОБА_3 відсутні такі кошти.

ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, а також ОСОБА_6 0.0. звернулись до суду з позовом, в якому посили на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 р. визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного жилого будинку, укладений

28.10.2000 р. між покупцями ОСОБА_3, яка також діяла в інтересах неопвнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_6 0.0. та продавцем ОСОБА_2, яка діяла і від імені ОСОБА_1

Також, позивачі просили визнати за ними та неповнолітнім право приватної власності в рівних частках на спірний будинок і зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_1 прийняти від них решту грошей за спірний будинок.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 0.0. посилались на те, що між ОСОБА_3, яка діяла від свого імені і в інтересах неповнолітніх дітей, та ОСОБА_2, яка діяла і від імені ОСОБА_1 в усній формі був укладений в жовтні 2000 р. договір купівлі- продажу спірного будинку з зобовязанням його подальшого нотаріального посвідчення у строк до 01.01.2001 р. та виплатою 12650 доларів СІЛА.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 0.0. зветрджували, що

28.10.2000 р. ОСОБА_3 передала ОСОБА_12 500 доларів СІДА завдатку та у той же день ще 3500 доларів СІЛА, про що оформили позикову розписку та за взаємною згодою вселились в спірний будинок.

Далі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 0.0. зтверджували, що

05.05.2001 р. між тими ж сторонами була укладена угода, на підставі якої ОСОБА_3 у строк до 01.10.2001 р. повинна сплатити ОСОБА_2 залишок від загальної суми за будинок у еквіваленті 8650 доларів СІЛА. Зазначена сума грошей не була виплачена ОСОБА_2, т.як остання відмовилась передати спірний будинок під заставу банку.

ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що між сторонами був укладений догововір про намір укласти договір купівлі-продажу спірного будинку, однак сам договір купівлі-продажу ні в письмовій, ні в усній формі укладений не був з вини ОСОБА_3, у якої на день укладення договору були відсутні грошові кошти. Зазначені особи також пояснювали, що грошові кошти у сумі 3500 доларів СЛІА ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_3, у звязку з чим вони не являються часткою плати за будинок.

Представник 3-ої особи органу опіки та піклування при Малиновській райадміністрації - ОСОБА_10 просила позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_6 0.0. задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін та 3-ої особи, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, у позивних вимогах заступника прокурора Малиновського району м.Одеси, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 0.0. слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками в рівних частика (по 1/2 частині) житлового будинку №18 по вул.Сільській в м.Одесі на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.09.2003 р. (т.1 с.с.3-4).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 08.08.1998 р. знаходились в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, ОСОБА_3 має сина ОСОБА_6 0.0. від першого шлюбу (т.1, с.с.41,42,46).

Маючи намір продати спірний будинок 28.10.2000 р. ОСОБА_2, яка також на підставі довіреності діяла і від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_3 домовились про укладання на майбутнє договору купівлі-продажу спірного житлового будинку за 12650 доларів США. День укладання договору призначили на 31.01.2001 р.(т.1 с.с.6).

На виконання зазначеної домовленості в той же день ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 завдаток в розмірі 500 доларів США (т.1 с.с.59).

Не укладаючи договору купівлі-продажу зазначеного будинку, ОСОБА_2 дозволила ОСОБА_3 з сім'єю тимчасово до

31.01.2001р. користуватися будинком, у звязку з продажею останньою своєї квартири.

31.01.2001р. договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений з причин відсутності у ОСОБА_3З обумовленої грошової суми для придбання житлового будинку.

За домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строк укладання договору був пролонгований до 01.10.2001 р.

У зазначений строк договір купівлі-продажу будинку також не був укладений з тих же причин, тому ОСОБА_2 з цього часу стала вимагати виселитись відповідачів.

ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 0.0. проживають в житловому будинку №18 по вул.Сільській в м.Одесі без правових підстав і тим самим перешкоджають власникам будинку ОСОБА_2та ОСОБА_1 мешкати, користуватися та розпоряджатися ним.

Відповідно до ст.391 ЦК України 2003 р. власник майна вправі вимагати усунення будь яких перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном.

Ст.150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу PCP і Української PCP.

Суд, вважає, що позовні вимоги власників будинку про виселення відповідачі та їх особисте вселення в спірний будинок є обгрунтованими та базуються на вимогах закону.

Відповідно до ч.І ст.153 ЦК України 1963 р. договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Ст.57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших

обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Крім того, відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зтердження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що у жовтні 2000 р. між сторонами був укладений договір найму жилого приміщення не доведені у судовому засіданні.

4.2 ст.277 ЦК України 1963 р. передбачала, що договір найму жилого приміщення в будинках, що належать громадянам на праві особистої власності, укладається наймачем з власником будинку.

Також ст.158 ЖК України передбачає, що наймач користується жидим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Суду не представлено будь-яких письмових доказів, якіб свідчили про укладання такого договору.

Крім того, відповідачі у судовому засіданні категорично заперечували проти вищезазначеного.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому суд вважа, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів плати за проживання в спірному будинку.

Ч.ч.І та 2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Суд вважає, що вимоги позивачів з приводу відшкодування моральної шкоди є безпідставними, не ґрунтуються на представлених доказах та не відповідають дійсним обставинам справи.

Ст.224 ЦК України 1963 р. передбачає, що за договором купівлі- продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.227 ЦК України 1963 р. договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

На підставі ст.47 ЦК України 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Тобто, законодавець передбачає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, але не посвідчений нотаріально, може бути визнаний судом дійсним при дотриманні таких умов: сторони домовились щодо всіх істотних умов договору; є письмові докази такої домовленості; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що заступником прокурора Малиновського району міста Одеси, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 0.0. факт укладання договору купівлі-продажу спірного житлового будинку не доведений належними доказами.

Домовленість між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 28.10.2000 р. про укладання на майбутнє договору купівлі-продажу житлового будинку не підтверджує наявність укладеного між сторонами договору. Зазначена домовленість може бути лише розцінена як така, що фіксує лише намір учасників правовідносин.

Сторони не домовились щодо істотних умов договору, неодноразово змінювали дату укладення договору.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ні складеного у простій письмовій формі, ні нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу не оформлювали, не надані письмові докази з приводу часткового виконання договору.

Оскільки факт укладання договору купівлі-продажу не доведений, суд не може прийняти посилання заступника прокурора, ОСОБА_3З та ОСОБА_6 0.0. про виконання ОСОБА_3, обов'язків щодо досягнутої усної угоди купівлі-продажу зазначеного житлового будинку.

Посилання ОСОБА_3 на те, що договір займу від 28.10.2000 р. є розпискою ОСОБА_2 про отримання частки грошей за вартість будинку не знайшли свого підтвердженя у судовому засіданні.

(т.1 с.с.11).

Сама ОСОБА_2 категорично заперечувала проти таких посилань.

Договір займу від 28.10.2000 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на сумму 3500 у.о. не визнавався недійсним або удаваним у судовому порядку та в рамках зазначеної справи сторони не заявляли таких вимог.

ОСОБА_3 не позбавлена права звернутися з окремими вимогами до ОСОБА_2 про повернення грошових сум за договором позики.

У судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечувала, що на призначені дні укладення договору купівлі-продажу в неї були відсутні грошові кошти, крім того, ОСОБА_3 заявила, що в неї відсутні грошові кошти для виплати позивачам вартості будинку і на день розгляду справи.

Тому суд, також відмовляє в вимогах про зобовязання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняти решту грошей за спірний будинок, у звязку з їх фактичної відсутністю.

Відмовляючі у позовах про визнання договору купівлі-продажу, суд також відмовляє і у визнанні права власності на спірний будинок, т.як на підставі ст.328 ЦК України 2003 р. право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У судовому засіданні доведено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_6 0.0. не набули права власності на спірний будинок.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона витратила особисті гроші на ремонт і обладнання спірного будинку, тому має право на нього, спростовується угодою між сторонами від 05.06.2001 р. про виселення та забороною проводити ремонтні роботи в будинку.

(т.З с.с.11) .

Відповідно до ст.819 ЦК України 2003 р. поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором. Переобладнання житлового будинку, в якому знаходиться житло, передане у найм, якщо таке переобладнання істотно змінить умови користування житлом, не допускається без згоди наймача.

Крім того, ч.І та 2 ст.815 ЦК України 2003 р. передбачає, що

наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця.

Також згідно ч.ч.І та 5 ст.778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо наймач без згоди наимодавця зробив поліпшення, які не мох;-: а відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

4.3,5 ст.158 ЗК передбачає, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Законом передбачено, що суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Крім того, ч.2 ст.158 ЗК України передбачає, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є землекористувачами земельної ділянка, на якій розташований спірний будинок.

Власником земельної ділянки є Одеська міська рада.

Прокурором суду не представлено будь-яких доказів порушення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 меж земельної ділянки, не надані суду документи про первовідвід земельної ділянки, які межі були змінені, ким та яким чином.

У судовому засіданні сторонами не було заявлене клопотання з приводу призначення технічної експертизи з питань порушення меж земельної ділянки.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є компетентними субєктами, які можуть встановлювати межі земельної ділянки.

Суд приймав міри для укладенні між сторонами мирової угоди, однак сторони не прийшли до згоди.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60,208-209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.151,153-154,161-162,167,208,227 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст.316-319,321,325,355-356,379- 380,383,386,391 ЦК України (в редакції 2004 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

В позовних вимогах ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_6 відмовити.

В позовних вимогах заступника прокурора Малиновського району м.Одеса в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 відмовити.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_2, ОСОБА_1 у

користуванні належними їм частинами будинку 18 по вул.Сільській м.Одесі.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5

Михайловича, ОСОБА_6, ОСОБА_4 з будинку 18 по вул.Сільській в м.Одесі без надання іншого жилого приміщення.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_1 у належні їм частини будинку 18 по вул.Сільській в м.Одесі.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі протягом 10 днів заяви про апеляційне оскарження, та подальшою подачею протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: