У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Луспеник Д.Д., розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя, Шевченківський районний відділ м. Запоріжжя управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, виселення,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він проходив військову службу на посаді начальника інженерної служби військової частини НОМЕР_5 і перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. У період з 16 лютого до 30 грудня 2005 року він перебував у розпорядженні командувача військ, у 2005 році був звільнений з військової служби, однак залишився на вказаному обліку у військовій частині НОМЕР_5. У лютому 2008 року за клопотанням Запорізького гарнізону рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28 лютого 2008 року № 74/1 було включено до житла службової площі квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у будинку АДРЕСА_1. Розпорядженням голови Шевченківської районної державної адміністрації від 21 квітня 2008 року № 746р затверджено список осіб військової частини НОМЕР_5, яким надається службова житлова площа в зазначеному будинку. Йому, як колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_5, а також членам його сім'ї: дружині - ОСОБА_3, сину - ОСОБА_4, та матері дружини - ОСОБА_5, 22 травня 2008 року був виданий ордер на право зайняття службового житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2. 16 січня 2010 року шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано, після чого відповідачі перестали бути членами його сім'ї.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення та виселити їх зі спірної квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте у ній порушено клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені в клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень слід задовольнити.

Проте у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя, Шевченківський районний відділ м. Запоріжжя управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, виселення за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Д.Д. Луспеник