АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/479/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДмитренка М. І.
суддівХрапка В. Д. , Новікова О. М.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії «Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», треті особи: ОСОБА_8, державна інспекція України з питань захисту прав споживачів у Черкаській області, про визнання договору відновлювальної кредитної лінії недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 липня 2007 року між ним та ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Черкаське обласне управління був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 136-07, відповідно до якого відповідач зобов'язався надати ОСОБА_6 кредит у розмірі 69 300 доларів США зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % з лімітом кредитування протягом 24 місяців з терміном остаточного повернення до 05 липня 2017 року.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між відповідачем та ОСОБА_8 був укладений іпотечний договір № 136-07/01 від 06 липня 2007 року та іпотечний договір № 136-07/02 від 16 грудня 2009 року.

Позивач зазначав, що згідно п.1.2 кредитного договору, спірний договір був укладений з відповідачем з метою отримання споживчого кредиту, тобто відповідач виступає виконавцем певних послуг, зазначених у п. 1.1 договору, а позивач є їх споживачем.

ОСОБА_6 вказував, що вищевказаний кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, містить несправедливі та дискримінаційні умови, а при його укладенні між сторонами не були досягнуті всі істотні умови, визначені законом, та які необхідні для укладення такого правочину.

Після зміни підстави позову, позивач зазначив, що спірний кредитний договір був вчинений ним під впливом помилки, оскільки перед його укладенням зразка договору, графіка погашення кредиту та орієнтовної таблиці про сукупну вартість кредиту позивачу для ознайомлення надано не було.

В день підписання договору працівник банку надрукував та надав на підпис договір відновлювальної кредитної лінії № 136-07 із Додатком № 1 до договору кредитування, в якому зазначалась сума щомісячного платежу по кредиту та відсотках у розмірі близько 6000 грн. на місяць. Будь-яких інших сум по сплаті заборгованості за кредитним договором ніде не зазначалось, як і не вказувалось про будь-яку іншу валюту кредитування, крім гривні, оскільки позивач мав на мені отримати кредит лише у гривні, а працівник банку запропонував йому отримати кредит у доларах США, посилаючись на низький відсоток за кредитом та запевнив позивача, що погашення кредиту необхідно здійснювати у гривні.

До того ж, ОСОБА_6 вказував на відсутність у спірному договорі споживчого кредиту детального розпису сукупної вартості кредиту та графіку платежів.

Таким чином, посилаючись на те, що внаслідок надання йому банком недостовірної інформації щодо ціни договору та детального розпису сукупної вартості кредиту, ведення нечесної підприємницької практики відповідачем, він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, та просив визнати договір відновлювальної кредитної лінії № 136-07 від 06 липня 2007 року недійсним.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали по справі в межах заявленої апеляційної скарги та вимог у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обстави, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що отримання позивачем кредитних коштів, часткова сплата процентів за кредитом, листування з банком, отримання вимог та претензій, свідчать про фактичне визнання позичальником легітимності кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 липня 2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії «Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №136-07, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 69 300,00 доларів США, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% з лімітом кредитування протягом 24 місяців, з терміном остаточного повернення 05.07.2017 року.

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_8 було укладено іпотечні договори №136-07/01 від 06 липня 2007 року та № 136-07/02 від 16 грудня 2009 року.

На підставі видаткового касового ордера №577108_001 від 11 липня 2007 року ОСОБА_6 видано кредитні кошти в сумі 10 000 доларів США і на підставі видаткового касового ордера №602921_001 від 13 липня 2007 року видано кошти в сумі 59 300 доларів США. Кошти отримані особисто позичальником, про що свідчить його підпис у видаткових ордерах.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань по кредитному договору, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2013 року, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, задоволено позовні вимоги банку до ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №136-07/01 від 06 липня 2007 року та іпотечним договором № 136-07/02 від 16 грудня 2009 року, для задоволення грошових вимог ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії «Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії №136-07 від 06.07.2007 року в сумі 83 812,38 доларів США, що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 669 912,35 грн. 35 коп.

Окрім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 124 181,28 доларів США., що за курсом НБУ еквівалентно 1061836,87 грн.

Встановлено, що на час розгляду справи вказане рішення позичальником не виконано, заборгованість не погашена.

Під час розгляду вказаних справ судами було повно і об'єктивно проаналізовано та вивчено зміст спірного кредитного договору на предмет відповідності чинному законодавству України, та визначено відповідальність боржника за невиконання зобов'язань.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

П. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи договору відновлювальної кредитної лінії №136-07 від 06 липня 2007 року (а.с.11-15), сторони, що його уклали погодилися з тією обставиною, що такий договір ними прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується їх підписами.

П. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наголошує, що відповідно до ст.ст. 229, 233 ЦК України, правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливості її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність досягнення сторонами усіх істотних умов договору, та недійсність кредитного договору, оскільки внаслідок надання позичальнику недостовірної інформації, щодо ціни договору та детального розпису сукупної вартості кредиту, він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що 04.07.2007 року ОСОБА_6 звернувся до банку із заявою про видачу кредиту в розмірі 69 300 доларів США на споживчі потреби. З даної заяви вбачається, що позичальник ознайомлений з умовами кредитування та визнає їх прийнятними для себе.

У повідомленні про умови кредитування від 04.07.2007 року, з яким позивач був особисто ознайомлений, про що свідчить його підпис, визначено вичерпний перелік інформації щодо умов кредитування та вказано, що позичальник ознайомлений з усіма наявними в установі банку умовами кредитування та з коротким описом відмінностей між ними.

Отже, доводи апелянта щодо відсутності повної та достовірної інформації про умови кредитування та внаслідок цього укладення кредитного договору під впливом помилки є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до п.3.3.1. кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання точно в строки, обумовлені цим договором, повернути кредит в сумі 69 300 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, комісійні винагороди та ін. платежі в порядку, та в строки визначені договором.

Колегія суддів приходить до переконання, що підписанням кредитного договору, фактом отримання кредиту, частковим погашенням процентів за користування кредитом, листуванням з відповідачем, неодноразовим зверненням до суду з позовами про визнання кредитного договору недійсним, ОСОБА_6 підтверджує, що в повному обсязі розумів зміст договору і з власного волевиявлення уклав договір, отримав кредит, і прийняв на себе всі зобов'язання по його виконанню.

В той же час, звернення ОСОБА_6 з позовом про визнання кредитного договору недійсним, оскільки він був вчинений ним під впливом помилки є намаганням особи уникнути відповідальності за невиконання умов договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим на основі повного та всебічного з'ясування обставин справи. Вимоги ж викладені апелянтом у апеляційній скарзі є недоведеними та безпідставними.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії «Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», треті особи: ОСОБА_8, державна інспекція України з питань захисту прав споживачів у Черкаській області, про визнання договору відновлювальної кредитної лінії недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :