Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 336/2933/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
№ провадження
22-ц/778/5452/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Каракуші К.В., Осоцького І.І.,

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії про зобов'язання відповідача списати заборгованість за отримані телекомунікаційні послуги в сумі 234 грн. 97 коп.

25 травня 2015 року позивач доповнив свій позов вимогами про відшкодування моральної шкоди в сумі 2100 грн.

Позивач зазначав, що в серпні 2008 року, маючи намір взяти участь в телевізійній грі, зателефонував за номером телефону, на який послався ведучий телепередачі, але дізнавшись про вартість однієї минути розмови, поклав трубку ще до того, як почався відлік часу для спілкування. Між тим в вересні 2008 року він отримав від відповідача рахунок за надані послуги, в якому було зазначено вартість його розмови під час участі в телегрі у сумі 234 грн. 97 коп.

Посилаючись на ці обставини, просив зобов'язати публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії анулювати нарахування цієї суми, а також стягнути з відповідача 2100 грн. моральної шкоди, яка зумовлена переживаннями позивача у зв'язку безпідставним тривалим вимаганням з боку відповідача сплати цієї суми.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні позову - за недоведеністю позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статті 15 ЦК України якою передбачено право особи на захист цивільних прав та інтересів і на положення статей 626, 628, 630, 633 ЦК України, якими визначені: поняття та види договору; зміст договору; типові умови договору; типові умови договору; публічність договору. Виходячи з того, що між сторонами було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг, суд також посилався на приписи статей 901-903 ЦК України, якими визначені: поняття договору про надання послуг; умови виконання договору про надання послуг; плата за договором про надання послуг.

Відмовивши у задоволенні позову, суд виходив з того, що ознаки порушення права позивача відсутні, а тому відсутні у нього підстави для звернення до суду за захистом свого права, оскільки постачальник телекомунікаційних послуг не звертався до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості. Виходячи з того, що відсутнє порушення прав ОСОБА_2 з боку відповідача, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в платіжному документі, наданому відповідачем, вказана недостовірна інформація - щодо дати та розміру заборгованості. Також поза увагою суду залишилися шахрайські дії з боку відповідача, який в змові з іншим абонентом порушує його права, оскільки нараховується плата за телефонні розмови за дороговартістним пейдж-703-зв'язком.

Проте, такі доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді.

Судом встановлено, що відповідачем позивачеві надаються телекомунікаційні послуги на підставі договору № 200031489 від 03.08.1994 року.

З розрахунку суми заборгованості за телекомунікаційні послуги видно, що у квітні 2015 року позивачеві зроблено перерахунок заборгованості; вартість послуги "Аудіотекс" в сумі 151 грн. 09 коп. (115 грн. 09 коп. + 36 грн.) списано з його рахунку, а станом на 1 травня 2015 року заборгованість позивача зі сплати телекомунікаційних послуг обчислюється сумою у 83 грн. 81 коп. Зазначену заборгованість становлять вартість абонентської плати і міжміських розмов (а. с. 19-20).

За змістом статей 1, 3 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З системного аналізу вищевказаних норм права та з судової практики вбачається, що об'єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що в вересні 2008 року він отримав від відповідача рахунок за надані послуги, в якому було зазначено вартість його розмови під час участі в телегрі у сумі 234 грн. 97 коп. Посилаючись на те, що в телегрі він не брав участь, поклав слухавку до початку нарахування вартості розмови, вважав, що його права порушено тим, що йому надіслано цей рахунок.

Проте, позивач не надав в якості доказу рахунок за серпень - вересень, на який він посилається та який (за його твердженням) був ним отриманий від акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії - про нараховані 234 грн. 97 коп. за отримані телекомунікаційні послуги. До позовної заяви ОСОБА_2 додав лише рахунок за телекомунікаційні послуги за лютий 2015 року, в якому вказана заборгованість в розмірі 234, 97 грн., проте відсутні будь-які посилання на те, що ця заборгованість нарахована саме за серпень 2008 року, як-то стверджує позивач. Також позивач надав в якості доказу копію листа-попередження від 10.03.2015 року за підписом представника ПАТ «Укртелеком» Захаренко Д.С. щодо необхідності терміново сплатити борг в сумі 234, 97 грн. Зі змісту цього попередження не видно за який саме період нарахована вказана заборгованість, а також відсутні відомості щодо характеру цієї заборгованості - чи це є заборгованістю за міжміські телефонні розмови, або це борг по абонплаті (а. с. 3; 4).

При апеляційному розгляді справи на вимогу суду щодо надання цього рахунку (який був отриманий позивачем у вересні 2008 року), позивач ОСОБА_2 пояснив, що рахунок не зберігся.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо безпідставного нарахування відповідачем вартості спожитих позивачем ОСОБА_2 телекомунікаційних послуг.

В запереченнях Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії на позовну заяву відповідач вказує, що сторонами укладено договір від 03.08.1994 року № 200031489 за яким відповідач надає телекомунікаційні послуги ОСОБА_2 Станом на травень 2015 року заборгованість за телекомунікаційні послуги за даним договором складає 83 грн. 81 коп. Твердження ОСОБА_2 про безпідставне нарахування заборгованості в сумі 234 грн. 97 коп. (за серпень 2008 року) не відповідають фактичним обставинам. Так, у 2008 році ОСОБА_2 скористався послугою «Аудіотекс», за що було нараховано 151 грн. 09 коп., а саме: у квітні 2008 року - 115 грн. 09 коп., у вересні 2008 року - 36 грн. 00 коп.

У квітні 2015 року в результаті розгляду звернення ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 151 грн. 09 коп. за користування послугою «Аудіотекс» була списана з особового рахунку ОСОБА_2 за статтею «Списання дебіторської заборгованості більше 3 років» (а. с. 15)

Згідно статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 212 ЦПК України надані сторонами письмові докази та пояснення свідків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не вбачається ознак порушення права позивача, а тому відсутні і передумови для звернення до суду за захистом свого права. Суд вказав, що лише за умови звернення постачальника телекомунікаційних послуг до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості доводи про безпідставне нарахування певних сум належало б спрямовувати в русло заперечень проти позову. За таких обставин висновок суду першої інстанції про залишення без задоволення позову ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Із апеляційної скарги вбачається, що інші доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: