Справа № 303/3576/15-ц
Номер рядка стат.звіту - 43
РІШЕННЯ (заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб таких, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власниками квартири № 46 в будинку № 3 на вул. Підопригори в м. Мукачево, однак в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які в квартирі не проживають, але добровільно знятись з реєстрації відмовляються.. Таким чином реєстрація відповідачів в будинку створює незручності, додаткові витрати на його утримання, порушує його право, як власника, на вільне користування та розпорядження своїм майном, у звязку з чим просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити з наведених підстав у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідачі в судове засідання не зявилися за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило. Причини своєї неявки відповідачі суду не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28.02.2008 року ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_5, продав належне останньому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме квартиру № 46 в будинку № 3 на вул. Підопригори в м. Мукачево, позивачу ОСОБА_1 Право власності ОСОБА_1 на квартиру № 46 в будинку № 3 на вул. Підопригори в м. Мукачево також підтверджується витягом про реєстрацію право власності на нерухому майно від 19.08.2010 року.

З довідки № 1-010991 від 03.06.2015 року, виданої ТОВ «ІТ.В. Сервіс Плюс», вбачається, що в квартирі № 46 в будинку № 3 на вул. Підопригори в м.Мукачево зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно з актом № 75 від 03.06.2015 року, виданого ТзОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі № 3 в будинку № 46 на вул. Підопригори в м. Мукачево не проживають з 2008 року. Факт реєстрації відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі № 46 в будинку № 3 на вул. Підопригори в м.Мукачево підтверджується листом Мукачівського міського відділу ГУ ДМС України в Закарпатській області № 2488 від 17.06.2015 року.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України)

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач вказує на ст.ст. 71, 72 ЖК України, які визначають порядок та підстави визнання наймача або членів його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки, а не власника (співвласника) квартири.

Поряд із цим, враховуючи, що підставами позову є фактичні обставини, що мають місце і наведені у заяві, а предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме по собі посилання позивача на відсутність відповідача у жилому приміщенні понад указані строки є вірним, однак, вказівка на норми ст.ст. 71, 72 ЖК України як на правові підстави позову є зайвою, оскільки йдеться передусім про захист права власності, тоді як указані норми регулюють житлові правовідносини. Норми ЖК України враховуються в даних правовідносинах остільки, оскільки не суперечать їх змісту та пріоритету як відносин щодо права власності і відповідають конкретним обставинам справи. Вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у контексті захисту права власності не суперечить закону, оскільки є одним із законних способів усунення перешкод у здійсненні цього права.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, втратили право на користування квартирою № 46 в будинку № 3 на вул. Підопригори в м.Мукачево у звязку із зміною власника, оскільки до нового власника квартири, тобто до позивача, не перейшло збереження права користування житлом колишніх власників (членів їх сімї), а тому позов про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою № 46 в будинку № 3 на вул. Підопригори в м.Мукачево, є підставним і таким, що підлягають задоволенню

Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 243,60 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 224, 225, 294 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 405 ЦК України суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 46 в будинку № 3 на вул. Підопригори в м.Мукачево.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 121,80 грн. судових витрат.

Стягнути з та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 121,80 грн. судових витрат.

На рішення суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний