Дата документу 15.01.2015 Справа № 1622/6291/2012
Провадження № 2/554/527/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Юркіній Ю.Є.,

за участю позивачів - ОСОБА_1., ОСОБА_2.

представника позивача - ОСОБА_3.,

відповідача - ОСОБА_4.,

представника відповідача - ОСОБА_5.,

представника третьої особи - Коновал Л.С.,

третьої особи - ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про встановлення факту спільного проживання, про визнання заповіту недійсним, про усунення від спадщини, про визнання права власності на спадкове майно та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи - ПП БТІ "Інвентаризатор", Четверта Полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2012 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому прохали суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним заповіт від 25 липня 2009 року складений ОСОБА_8 на імЧя ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори; визнати за ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на спадкову квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Москвич -402, днз.НОМЕР_1, рік випуску 1957, двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, шасі НОМЕР_4, колір голубий після смерті ОСОБА_8 та усунути від отримання спадщини після смерті ОСОБА_8 його брата ОСОБА_4.

На підтвердження своїх вимог позивачі вказували, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8. про що зроблено відповідний актовий запис №2516 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. З 1967 р. ОСОБА_8. перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв'язку з тим, що ОСОБА_8. та ОСОБА_9. (рідна мати ОСОБА_1.) не зареєстрували шлюб, позивачі звернулись в 2001 р. до суду з позовними вимогами про визнання їх членами сім'ї ОСОБА_8. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2001 року було встановлено, що позивачі тривалий час проживали разом з ОСОБА_8., мали спільний бюджет, вели спільне господарство, що надавали ОСОБА_8. необхідну допомогу як хворій людині похилого віку. Рішення набрало законної сили 27 лютого 2001 року. Після ухвалення рішення позивачі продовжували жити разом з ОСОБА_8. 27 вересня 2003 року ОСОБА_8. на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, усе своє майно заповів повністю ОСОБА_1, заповіт посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_10. Позивачі та ОСОБА_8. проживали в квартирі АДРЕСА_2, на 24 кв.м. проживало 6 осіб, що стало підставою для звернення до житлового відділу Полтавського міськвиконкому з заявою про поліпшення житлових умов. Питанням виділення окремої квартири ОСОБА_8. займався ОСОБА_6. на протязі 13 років ходив поновлював документи, підтверджував необхідність виділення квартири ОСОБА_8., самостійно займатися такими питаннями ОСОБА_8. не міг за станом здоров'я. ОСОБА_8. було виділено АДРЕСА_1, 26.02.2008 року вказану квартиру було приватизовано на ім'я ОСОБА_8. та на його ім'я було видано свідоцтво про право власності на житло, яке було 17 березня 2008 року зареєстрованов Колективному підприємстві Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", що підтверджується витягом з реєстру прав власності. В 2009 році з Росії в Україну переїхав жити брат померлого ОСОБА_4., який інколи відвідував брата. Після смерті ОСОБА_8. позивачам стало відомо, що 25 липня 2009 року ОСОБА_4. отримав заповіт, згідно якого ОСОБА_8. заповідає йому після смерті квартиру АДРЕСА_1 та інше майно. Позивачі вважають, що заповіт укладено в хворобливому стані, не відображає справжньої волі особи і тому можливе його визнання недійсним, заповіт від 25 липня 2009 року на ім'я ОСОБА_4. залишився не підписаним ОСОБА_8, і це також свідчить про його хворобливий стан та не відображає справжньої волі, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

До суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_4., в якій він прохав суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_8.

На підтвердження своїх вимог позивач вказував, що факт родинних відносин підтверджується рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 11.01.2012 року, яке набрало законної чинності. На його користь померлим був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори 25.07.2009 року та зареєстрований у Спадковому реєстрі за №47511209, відповідно до якого він мав успадкувати квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.02.2008 року за розпорядженням №193 від 26.02.2008 р. Управлінням житлово-комунального господарства, та все інше майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. Право власності на нерухоме майно зареєстроване у ПП ПБТІ "Інвентаризатор" 17 березня 2008 року за №22525396. У встановлений строк звернувшись з заявою про прийняття спадщини до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори, і 17 листопада 2011 року була відкрита спадкова справа за №52005750 (номер у нотаріуса 579). Листом №936/02-14 від 15 травня 2012 року державний нотаріус повідомив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звЧязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності. Звернення позивачів до суду з первісним позовом свідчить про наявність спору щодо спадкового майна.

До суду надійшли заперечення від Четвертої Полтавськоїдержавної нотаріальної контори від 06.06.2013 р. за №1104/02-04, в яких зазначено, що заповіт посвідчений з дотриманням всіх норм цивільного законодавства. При посвідченні заповіту, нотаріусом перевіряється дієздатність особи, зЧясовуються її дійсні наміри на посвідчення правочину. Якщо нотаріус посвідчив заповіт, то у нього не було підстав сумніватися у тому, що ОСОБА_8. страждав на психічний розлад, який може вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Також немає підстав стверджувати, що заповіт залишився не підписаним заповідачем. На екземплярах заповіту рукою заповідача написано, що заповіт ним прочитано і підписаний ним особисто з зазначенням прізвища, імЧя та по батькові. Нотаріус ОСОБА_11., який посвідчив заповіт і міг би надати більш детальні пояснення, на даний час не працює в нотаріальній конторі.

ОСОБА_7. подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував.

ОСОБА_1 підтримувала позовні вимоги та прохала задовольнити.

ОСОБА_2. підтримував позов.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримував первісні позовні вимоги та прохав суд задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4. заперечував проти задоволення первісних позовних вимог, підтримував зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_5 прохав суд відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, зустрічний позов підтримував та прохав задовольнити.

Представник Четвертої Нотаріальної державної контори Коновал Л.С. прохала відмовити в задоволенні первісного позову.

Третя особа по справі - ОСОБА_6. підтримував первісний позов та прохав задовольнити.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 12 листопада 2011 р (а.с.15).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.02.2001 року визнано ОСОБА_1, 1941 р.н., ОСОБА_7, 1940 р.н., ОСОБА_2, 1967 р.н., членами сім'ї основного квартиронаймача квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_8, 1927 р.н., рішення суду набрало законної сили 27.02.2001 р.

Відповідно до копії довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку від 29.01.1993 р. виданій ОСОБА_9, проте що вона проживала і постійно прописана в м. Полтаві, разом з нею проживають: ОСОБА_8., ОСОБА_6. (а.с.20).

Відповідно до довідки №119 ЖЕКД виданій ОСОБА_1. проте,що вона проживає в АДРЕСА_2 в комунальному будинку, прописана постійно, житлова площа 24 кв.м., на якій проживають 6 осіб. (а.с.21).

27 вересня 2003 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_10. посвідчено заповіт, складений ОСОБА_8 (Заповідач), відповідно до якого останній заповів на випадок своєї смерті усе своє майно, що буде належати йому на день мерті, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право, заповідає повністю ОСОБА_1 (а.с. 22).

Також, судом встановлено, що 25.07.2009 року державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори, Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_11 посвідчено заповіт, складений ОСОБА_8 (Заповідач), відповідно до якого останній заповів - ОСОБА_12 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, та все інше майно, де б воно не знаходилось із чого воно не складалося. (а.с.60).

Позивачі вважають, що заповіт, укладено в хворобливому стані, не відображає справжньої волі особи, на липень 2009 р. ОСОБА_8. тяжко хворів, був дієздатною особою, але він мав функціональні розлади психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі і тому не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними при складенні заповіту на ім'я ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З даного слідує, що в такій категорії спорів слід виходити з таких умов: по-перше, фізична особа, що укладала правочин повинна бути дієздатною, по-друге, у момент вчинення правочину ця особа перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тобто, йдеться про тимчасовий стан, при якому людина внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій або керувати ними).

Заповідач ОСОБА_8. за життя недієздатним у встановленому законом порядку не визнавався.

Відповідно до довідки Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 26.03.2013 р., дані про облік осіб з 1954 по 1961 р.р. в диспансері не зберігаються в зв'язку з терміном давності. ОСОБА_8 одноразово перебував на стаціонарному лікуванні в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері в 1961 році. (а.с.174).

Згідно з довідкою головного лікаря станції швидкої медичної допомоги м. Полтави, проте що викликів швидкої медичної допомоги до гр. ОСОБА_8. 1927 р.н. за адресою: АДРЕСА_2 за період з 2009-2011 р.р. в станції зареєстровано в кількості - 14 разів.(а.с.11).

Неспроможність дієздатної особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними може бути викликана різними обставинами: нервовим стресом, шоком від фізичної травми, алкогольним або наркотичним сп'янінням, перебуванням під дією медичних препаратів, що уповільнюють психомоторні реакції, тощо.

Суду слід також встановити форму вияву стану особи, при якому вона не усвідомлювала значення своїх дій станом на момент укладення правочину.

З метою встановлення чи страждав ОСОБА_8. психічними захворюваннями, та чи перебував ОСОБА_8. у хворобливому стані, чи міг з урахуванням свого психічного стану розуміти та усвідомлювати характер своїх дій, керувати ними під час складання заповіту від 25.07.2009 року за клопотанням представника позивача, ухвалою від 17.06. 2013 року була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено експертам Полтавської обласної психіатричної лікарні ім.. О.Ф.Мальцева.

При проведенні дослідження були використані наявні у справі письмові документи, медична картка ОСОБА_8. в оригіналі, а також покази свідків, допитаних у судом під час проведення судового засідання.

Висновком експертів встановлено наступне:

- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, станом на 25.07.2009 року виявляв ознаки розладу особистості органічного (судинного) походження;

- Наявний у ОСОБА_8. психічний розлад істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та здатність керувати ними під час складання заповіту 25.07.2009 р.

Також, висновком проведеної експертизи зазначено, що на час складання заповіту ОСОБА_8. мав поєднану судинну патологію головного мозку (гіпертонічну та атеросклеротичну), а саме дисциркуляторну енцефалопатію (ДЕ) 2 стадії. Починаючи з першої стадії дана патологія супроводжується певними когнітивними порушеннями у вигляді виснажливості уваги, труднощів запам'ятовування, підвищеної інтелектуальної втомлюваності. Порушення памяті стають очевидними для оточуючих при прогресуванні ДЕ до 2-ї стадії На даному етапі характерним є поглиблення психічної виснажливості, підвищення вразливості, порушення сну, запаморочення, зниження критики до свого стану. 3-я стадія ДЕ призводить до більш глибоких інтелектуально-мнестичних розладів, які кваліфікують як деменція (недоумство). Ступінь психічних порушень у ОСОБА_8. на час правочину були такими, що відповідають критеріям діагностики органічного розладу особистості за МКХ-10 та істотно впливали на повноту сприйняття інформації, мотиваційний компонент діяльності, спроможність до всебічної критичної оцінки наслідків правочину. Текст заповіту також підтверджує наявність суттєвих порушень уваги і пам'яті: неправильно назвав чи не перевірив правильність записаного нотаріусом числа та місяця народження брата - " ІНФОРМАЦІЯ_4" замість " ІНФОРМАЦІЯ_5", його прізвище - "ОСОБА_8" замість "ОСОБА_8") ; не виконана інструкція нотаріуса про необхідність поставити підпис; не закінчене написання по батькові - "ОСОБА_8..".

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 р., право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Таким чином, дослідивши висновок експертів, суд дійшов висновку, що Заповідач ОСОБА_8. в момент укладення заповіту не був у такому стані, в якому б розумів значення своїх дій та (або) міг керувати ними, що свідчить про те, що даний правочин не відображав справжню волю Заповідача.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку, він не заявив про відмову від неї.

Свідок ОСОБА_13. в судовому засіданні 17.09.2012 року пояснювала, що вся сімЧя жила дружно, після смерті дружини ОСОБА_8 перейшов під опіку ОСОБА_1, доглядав його внук ОСОБА_2 і ОСОБА_6 приїзжав.

Свідок ОСОБА_14. в судовому засіданні 17.09.2012 року пояснювала, що покійного ОСОБА_8 знала з дня народження. Останні 20-30 років був хворобливий, потребував постійного догляду, останні 15 років здійснював ОСОБА_2. Погано було з пам'яттю, дуже погано чув. У покійного був телефон один на будинок. Брат ОСОБА_4. приїзжав раз в тиждень за останні два роки, привозив йому молоко.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні 17.09.2012 року пояснювала, що останній час доглядав дідуся внук ОСОБА_2, будинок без зручностей, без води, дідусь нічого сам не робив, робив внук. Дуже часто приїзжала швидка допомога. Були розмови, коли сиділи на лавочці, що планував переписати на внуків. Ночували по черзі ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні 17.09.2012 року пояснював, ОСОБА_8 говорив, що не може вже ні води внести, ні їсти приготувати, все це роблять за нього хлопці. Коли телефонував йому, то він говорив: "справи потихеньку, сижу на лавочці, все роблять внуки".

Свідок ОСОБА_17. в судовому засіданні пояснювала, що ще до того як дідусь отримав квартиру говорив, що відпише ОСОБА_4., завжди підтримував ОСОБА_6. та ОСОБА_2. Останні п'ять років спілкувалися з ОСОБА_8 в телефонному режимі. Допомогу надавали йому ОСОБА_6 з ОСОБА_2.

Відповідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та

обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно довідки Karpaty s.r.l. Via Aurelia,58 00165 ROMA-ITALIA, Part. IVA 7, про отримання 12 посилок (№0024894, №0028501, №0030027, №0032147, №0036512, №0036513, №0038017, №0038018, №0039852, №0040605, №0040606, №0042634) вагою 255,60 цінністю 1 480,00 € відправник - ОСОБА_1 за період з 12.10.2010 р. по 30.10.2011 р. на адресу: АДРЕСА_2, отримував ОСОБА_8.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1299 ЦК України нерухоме майно в складі спадщини спадкоємець зобов'язаний зареєструвати в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна згідно з ст. 182 ЦК України. Також ч. 2 цієї статті визначає, що перехід права власності до спадкоємця відбувається з моменту реєстрації цього майна.

П. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 4 цього Закону обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. Ст. 19 цього Закону вказує, що державна реєстрація прав та їх обтяжень здійснюється на підставі рішення суду, що набрали законної сили.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з п. 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача.

Також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

Щодо позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Постановою № 7 від 30.05.2008 р. (пункт 6) Пленум Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" зазначає, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому, слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

З аналізу медичної картки ОСОБА_8. та показів свідків, сторін по справі встановлено, що хвороба та слабкість організму перешкоджали йому самостійно забезпечити умови свого життя , в останні роки загальний стан його здоров'я був тяжкий, а саме в історії хвороби №319 (а.с.176) у розділі клінічні діагнози та у розділі при виписці зазначено: "алкоголізм", гіпертонічна хвороба 1 ступеню.

Таким чином, в силу наявних хвороб та віку ОСОБА_8. потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Яким чином здійснювався догляд, допомога та піклування за ОСОБА_8., за час життя останнього, відповідачем ОСОБА_4. належних доказів не надано. Доказів неможливості надання такої допомоги останніми також не надано. Навпаки, з доводів відповідача ОСОБА_4. встановлено, що він міг надавати таку допомогу.

Суд бере до уваги лише ті докази, що надані сторонами по справі в підтвердження факту здійснення безпосереднього догляду за Спадкодавцем, які мали місце саме за життя останнього.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Суд вважає, що сторони повинні сприяти своєчасному і добросовісному в межах можливостей зібранню доказів, і якщо отримання доказу буде залежати від безпосередніх своєчасних дій сторони, що його вимагає, - вона повинна їх здійснити (за виключенням поважності причин), в іншому випадку, відбудеться безпідставне затягування судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 212 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 10, 14, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218, 223 ЦПК України, ст. ст. ч. 5 ч. 1 ст. 225, 182, 1218, 1234, 1247, 1257, 1299, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про встановлення факту спільного проживання, про визнання заповіту недійсним, про усунення від спадщини, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати недійсним заповіт від 25 липня 2009 року складений ОСОБА_8 на імЧя ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори.

Визнати за ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на спадкову квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Москвич -402, днз.НОМЕР_1, рік випуску 1957, двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, шасі НОМЕР_4, колір голубий після смерті ОСОБА_8.

Усунути від отримання спадщини після смерті ОСОБА_8 його брата ОСОБА_4.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи - ПП БТІ "Інвентаризатор", Четверта Полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом 10 днів зо дня отримання ними копії рішення, до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

СуддяМ. О. Материнко