Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О., Хопти С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю та зобов'язання до нарахування і виплати одноразової допомоги за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю його з батьком ОСОБА_4, зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області здійснити нарахування та виплату одноразової допомоги у зв'язку зі смертю застрахованої особи - ОСОБА_4, згідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він з 2000 року проживав однією сім'єю з батьком - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказував, що за життя ОСОБА_4 був інвалідом ІІІ групи за наслідками отримання професійного захворювання та отримував соціальне забезпечення (страхові виплати) за наслідками втрати працездатності.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19 червня 2014 року позов задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, з 2000 року по день смерті ОСОБА_4

Зобов'язано відділ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області провести нарахування та виплату одноразової допомоги на користь ОСОБА_1, у зв'язку зі смертю застрахованої особи - ОСОБА_4, згідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач позбавлений права на отримання допомоги у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, оскільки він не відноситься до осіб, які мають право на отримання такої допомоги (ст. 33 Закону).

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що членами сім'ї є мачуха, вітчим, які проживають однією сім'єю з малолітніми або неповнолітніми пасинками, падчеркою.

Позивач просив суд зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області здійснити нарахування та виплату йому одноразової допомоги у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону, якою передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більше як десятимісячного строку після смерті потерпілого. При цьому посилався на те, що вони проживали однією сім'єю з 2 000 року.

Отже за змістом зазначеної норми законодавства право на отримання після смерті потерпілого вищезгаданої виплати виникає у особи, на утриманні якої він перебував.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, доводів апеляційної скарги не перевірив, а вирішив спір керуючись підпунктом б п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону, яким передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні в тому числі й одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд, в порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, вищевказаного не врахував, належним чином доводів позивача щодо факту його проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 не перевірив, не врахував, що позовні вимоги заявлені на підставі п. 7 ст. 34 Закону та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову на підставі ст. 33 вказаного вище Закону.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко