Справа № 645/8354/14-ц
Провадження № 2/645/221/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.

При секретарі судових засідань Курбатової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Фрунзенський районний відділ Головного управління державної міграційної служби про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування 59/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, який належать позивачу по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила наступне: вона є власницею 59/100 частини будинку з надвірними будівлями розташованого по АДРЕСА_1. Цей житловий будинок був їй подарований 08.02.2003 року ОСОБА_6 і на підставі п.2 ст. 57 СК України її особистою приватною власністю, хоча вона й була набута за час шлюбу з відповідачем. За вказаною адресою значиться зареєстрованим колишній чоловік, ОСОБА_3 Позивачка також зазначила, що шлюбні стосунки з відповідачем фактично були припинені у липні 2013 р., а в органах відділу державної реєстрації розірвання шлюбу було оформлено 26 листопада 2013 р. ОСОБА_2 вказала, що 10 липня 2013 р. відповідач від неї добровільно вибув до іншої громадянки, з якою з цього часу проживає спільною сім'єю. З будинку він забрав все своє майно та речі. З липня 2013 року у будинку речі відповідача відсутні, комунальні платежі не сплачує, але з невідомих причин не скасовує реєстрацію, чим порушує її житлові права. Позивач також зазначає, що бажає виїхати жити з м. Харкова, продати свою частину будинку. Але реєстрація у будинку відповідача перешкоджає позивачу скоїти вказані законні дії, у зв'язку з чим вона змушена звертатись за захистом своїх прав до суду.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої вимоги та просили їх задовольнити та зазначили, що після розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем ОСОБА_3 припинилися будь-які відносини, останній перестав бути членом сім'ї власника будинку, та став чужою людиною, та не має права мешкати у належному позивачу на праві власності будинку.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні в повному обсязі та зазначив, що він разом з позивачкою продали квартиру, яка була оформлена на відповідача та купили будинок. Будинок оформили за договором дарування на позивачку. Добровільно він не вибував з будинку в липні 2013 року, як зазначено в позовній заяві, оскільки 01.11.2013 року він приїхав з гастролей з Полтави і побачив на ліжку подарунок, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього був день народження, банний рушник і записка «ОСОБА_11 з Днем народження, я думаю у нас все налагодиться». Відповідач зазначив, що він поїхав з дому 05.11.2013 року до знайомих обрізати сад в санаторій «Роща», так як він садовод, де йому сказали «живи скільки хочеш, може за цей період у вас вдома все налагодиться». Коли їхав, з собою взяв тільки теплі речі, ноутбук та інструмент для обрізки саду, більше нічого не забирав. 07.11.2013 року позивачка повідомила відповідачу, що у неї інший чоловік. 09.11.2013 року, відповідач приїхав до будинку, де побачив речі стороннього чоловіка. Також пояснив, що позивачка просто над ним знущалася, тому йому довелося виїхати, щоб не потрапити до лікарні з нервовим зривом, і він не поїхав в іншу сім'ю, а зняв квартиру. Відповідач також зазначив, що будинок належить як позивачу, так і відповідачу, та їх дітям. Відповідач також пояснив, що він вклав у спірний будинок багато сил, здоров'я і матеріальних цінностей. Він не добровільно вибув з дому, а його змусили. У половину будинку відповідач поселив дочку з двома онуками, які і зараз там мешкають, а також надає кошти для сплати комунальних послуг, тобто він не втратив зв'язок з будинком, а не мешкає у ньому внаслідок неприязнених стосунків з позивачем по справі, і тому, що у будинку мешкає донька з онуками, яким більш не має де жити.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засіданні не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засіданні не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Представник Фрунзенський РВ ГУ м. Харкові ГУ ДМС Харківської області у судове засіданні не з'явився, про день і час слухання справи були повідомлені належним чином, неявка третьої особи, не перешкоджає слухати справу по суті.

У судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що вона знає ОСОБА_2 приблизно з 1979 року, підтримує дружні стосунки. Свідку відомо, що відповідач пішов з сім'ї в липні 2013 року. Він якось підходив до свідка, просив вплинути на ОСОБА_2, щоб вона пройшла лікування з приводу її неврівноваженості, на що вона відмовилася, сказала, що ОСОБА_2 здорова і адекватна людина. Потім у липні ОСОБА_2 зателефонувала їй і сказала, що відповідач пішов з сім'ї, через що вона дуже страждала, та втратила сенс життя, після чого вона приїхала підтримала позивачку. У грудні 2013 ОСОБА_2 зламала ногу, вона її підтримувала в цей період, приїжджала, але не дуже часто, ні дітей, ні відповідача вона в будинку не бачила. По теперішній час відповідач в будинку не проживає, так як вона його не бачила, будинок валиться за ним ніхто не доглядає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що знає ОСОБА_2 з 1972 року, разом вчилися, підтримують дружні стосунки. Як пояснила їй позивачка, в липні 2013 року від неї пішов відповідач, і зараз в будинку не проживає. Також свідок зазначила, що позивачка хоче продати будинок та переїхати проживати до іншого міста.

Свідок ОСОБА_9 у судовому зсіданні зазначила, що вона є дочкою позивачки та відповідача. Також пояснила, що вони разом з батьками проживали в однокімнатній квартирі, потім вирішили її продати і купили спірний будинок. Рік тому батьки розлучилися. Відповідач постійно приходив і доглядав за виноградом, помагав їй по домогосподарству, коли матері не було дома, оскільки вони постійно сваряться. Також свідок зазначила, що коли позивачка зламала ногу, відповідач приходив додому, приносив харчі, допомагав їй. За комунальні послуги за будинок сплачує вона, коштами, які постійно надає їй батько ОСОБА_3 У будинку ще проживає квартирантка та свідок разом з двома дітьми.

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, вислухавши пояснення свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги, такими, що не підлягають задоволенню.

Будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності на підставі договору дарування ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 08.02.2003 року, зареєстровано в реєстрі за № 149.

Як пояснили сторони по справі, та підтверджується домовою книгою розпочатою в 2003 році у спірному будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 03 листопада 1983 року до 26 листопада 2013 року, що підтверджується записом у паспорті позивачки (а.с. 11, 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 450 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини.

Враховуючи зазначене, встановлено, що ОСОБА_3 є членом сім'ї власника житла та розлучення з ОСОБА_2 не може позбавити його права користування житловим приміщенням.

Посилання позивача на той факт, що ОСОБА_3 втратив право користування будинком внаслідок його не проживання у ньому понад рік без поважних причин не знайшло свого підтвердження під час слухання справи. Відповідно до пояснень ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні, відповідач не втратив інтересу до будинку, не виїжджав добровільно з будинку, але не має можливості в ньому проживати, оскільки у нього дуже напружені стосунки з колишньою дружиною та в будинку мешкає донька з двома дітьми.

Судом досліджувались надані відповідачем докази в підтвердження своїх заперечень, у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердила той факт, що відповідач завжди приходив до будинку, допомагав їй, а також надає кошти для сплати комунальних послуг. Крім того, зазначений факт щодо оплати будинку не заперечувала й позивач по справі.

Пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки про факт не проживання відповідача у будинку їм відомо тільки зі слів ОСОБА_2, свідкам не відомо ні причин не проживання відповідача у будинку, ні причин виїзду ОСОБА_2 з будинку.

Враховуючи викладене, з урахуванням всіх зібраних доказів, пояснень сторін, свідка ОСОБА_9, суд вважає, що відсутність ОСОБА_3 за місцем його реєстрації мало місце з поважної причини, внаслідок неправомірної поведінки позивача по справі, яка змінила замки, пустила проживати до квартири сторонню особу, враховує пояснення відповідача та інших учасників, що у відповідача іншого житла не має і тому у задоволенні позову відмовляє.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Позивач як на підставу позову посилається на довідку вуличного комітету № 8 про те, що відповідач не мешкає у будинку з 2013 року зі слів дружини та сусідів. Але, суд не може прийняти зазначену довідку як належну, оскільки вона не посвідчена печаткою головою вуличного комітету № 8, не засвідчена Фрунзенським райвиконкомом, та відповідно до пояснень позивача по справі була складена дома у голови вуличного комітету № 8 Луневої, яка не була допитана у якості свідка та надала цю довідку на прохання позивача по справі.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Позивачем не надано переконливих доказів, на підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача без поважних причин понад один рік за спірною адресою, а також щодо протягом всього часу він взагалі не виявляв інтерес щодо користування даним житлом.

У зв'язку з вказаними обставинами суд вважає, необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, ст..ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ