АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц-796/1462/15 Головуючий у 1 інстанції - Борденюк В.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 9 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Головного управління юстиції у м.Києві, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києві про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Київської міської ради, Головного управління юстиції у м.Києві, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києві і, з урахуванням уточнень до позову, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Послався на те, що у 2002 році указана квартира придбана у рівних частках його матір»ю ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_4. Однак, у договорі купівлі-продажу спірної квартири прізвище його матері записано, як ОСОБА_1.

Після смерті своєї матері у 2013 році він, позивач ОСОБА_1, звернувся до приватного нотаріуса третьої особи ОСОБА_2 про прийняття у спадщину Ѕ частки спірної квартири, що належала його матері.

У видачі свідоцтва про право на спадкову частину квартири було відмовлено з тих підстав, що в договорі купівлі-продажу квартири від 14.09.2002 року спадкодавиця записана під прізвищем ОСОБА_1, незважаючи на те, що на час придбання спірної квартири мати позивача, згідно свідоцтва про одруження від 11.01.2002 року, має прізвище ОСОБА_4, що свідчить, на думку нотаріуса, про ненадання позивачем ОСОБА_1 належних документів для оформлення на нього спадщини у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з відмовою нотаріуса третьої особи ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право власності на спадкування частини спірної квартири, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому вимагає визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, визнання за позивачем право власності на частину квартири в порядку спадкування за законом.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 9 жовтня 2014 року в позові відмовлено /а.с.73-74/.

Суд послався на те, що позов пред»явлено не до належних відповідачів, оскільки відповідачем не залучено співвласника іншої Ѕ частини спірної квартири ОСОБА_4, а також на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що не відповідає обставинам справи.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 9 жовтня 2014 року як постановлене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов /а.с.80-83/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 у віці 57 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 1.07.2013 року Відділом реєстрації смерті у м.Києві /а.с.8/.

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги, звернувся до третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після померлої його матері ОСОБА_3, зокрема Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Листом від 24.01.2014 року за №11/02-14/13-2013 ОСОБА_2 відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спірну частину квартири з тих підстав, що ним не надано нотаріусу документального підтвердження того, що спірна спадкова частина квартири є власністю його матері - спадкодавиці ОСОБА_3, оскільки у договорі купівлі-продажу квартири покупцями зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках /а.с.13/.

Із наданої суду копії указаного договору, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим №2896 від 14.09.2002 року встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках прирдбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_3/а.с.7/.

На підтвердження того, що покупець Ѕ спірної частини квартири ОСОБА_3 є його матір»ю, позивач зазначив, що у січні 2002 року його мати уклала шлюб з ОСОБА_4, змінивши своє прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3, однак на час придбання квартири у вересні 2002 року вона не змінила свій особистий паспорт на прізвище ОСОБА_3, у зв»язку з чим у договорі купівлі-продажу квартири від 14.09.2002 року покупцем Ѕ частини квартири записана ОСОБА_3, хоча на той час вона уже мала прізвище ОСОБА_3.

Також позивач надав суду копію свідоцтва про одруження від 11.01.2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з якого слідує, що з указаної дати дружина ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 /а.с.9/.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири та визнати за ним право власності на спірну частину квартири в порядку спадкування за законом, яка налажела його матері.

Крім того, один з подружжя, який пережив спадкодавця також є спадкоємцем першої черги.

При цьому, позивач не навів суду доказів того, чи перебувала спадкодавиця ОСОБА_8 на час смерті у шлюбі з іншим співвласником квартири - ОСОБА_4, або з іншою особою, на яких також поширюється право першочерговості у визнанні за ними права власності.

Також, в матеріалах справи відсутня спадкова справа і не заявлено у судовому засідання позивачем та його представником клопотання про її витребування та витребування інших документів, які мають доказове значення для визнання права власності за позивачем на спадкову частину квартири, та про відсутність інших спадкоємців першої черги.

На виконання вимог ст.10 ЦПК України судом роз»яснювалось право позивачу та його представнику заявляти клопотання у судовому засіданні.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання спірного договору дійсним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що дійсність цього договору ніким не оскаржується, а тому у позивача відсутні підстави для звернення до суду з вимогами про визнання дійсним спірного договору.

Доводи позивача в тій частині, що третьою особою приватним нотаріусом ОСОБА_2 у листі про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно від 24.01.2014 року зазначено про нікчемність спірного договору щодо придбання частини квартири ОСОБА_3, суд відхиляє, як безпідставні, оскільки до компетенції нотаріусів не віднесено право визнання недійсними чи нікчемними правочинів, а по-друге, у своєму листі нотаріус ОСОБА_9 питання нікчемності правочину застосовує лише для роз»яснення позивачу, що спірний договорі купівлі-продажу квартири лише може бути визнаний нікчемним, оскільки ОСОБА_3 (якщо вона дійсно є тією особою, що і спадкодавця ОСОБА_3), зобов»язана була протягом одного місяця у разі зміни прізвища отримати паспорт на змінене прізвище в силу Положення про паспорт громадянина України.

Основний аргумент нотаріуса ОСОБА_10 у листі про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадкування частини квартири зроблений на тому, що позивачем ОСОБА_1 не надано нотаріусу підтверджуючих доказів того, що ОСОБА_3, яка є покупцем Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 14.09.2002 року, та спадкодавиця ОСОБА_3 - є однією і тією ж особою.

У зв»язку з цим, оскільки, як встановлено судом, дійсність спірного правочину ніким не оспорюється, суд першої інстанції дійшов правомірно висновку про відмову у позові в частині визнання дійсним договору, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим №2896 від 14.09.2002 року, згідно якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках прирдбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_3/а.с.7/.

В частині позовних вимог щодо визнання за позивачем право власності на спірну частину квартири в порядку спадкування за законом, колегія суддів вважає, що рішення в цій частині про відмову у позові постановлено правильно, оскільки позов пред»явлено до Київської міської ради та Головного управління юстиції у м.Києві, які не є належними відповідачами в даному спорі, як такі, що не порушували будь-яким чином права та інтереси позивача, а в той же час співвласник іншої Ѕ частини квартири ОСОБА_4, який є належним відповідачем, до участі у справі не залучений.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, якою не спростовуються висновки суду першої інстанції, у зв»язку з чим рішення суду першої інстанції, як ухвалене з дотриманням вимог матеріальних та процесуальних норм права підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Святошинського районного суду м.Києва від 9 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді