У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом, вимоги якого уточнило в ході розгляду справи та просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року у розмірі 2 744 100,96 грн, з яких: тіло кредиту - 157 808,25 доларів США, заборгованість за простроченими відсотками - 106 999,90 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 4 504,63 доларів США та заборгованість по пені за простроченими відсотками - 12 883,10 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 27 червня 2008 року, а саме: житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 шляхом їх продажу банком з правом укладання від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх необхідних повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Позов мотивовано тим, що 27 червня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладена генеральна кредитна угода, в рамках якої укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 156000 доларів США строком на 84 місяці до 26 червня 2015 року та взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,75% річних, здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до графіку погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно якого, останній передав в іпотеку банку належний йому житловий будинок загальною площею 203,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 1000 кв.м за цією ж адресою. В порушення вимог закону та умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку із чим, станом на 4 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 282195,88 доларів США, що еквівалентно 2 744 100,96 грн, яку банк просив стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року в розмірі 2744100,96 грн, з яких: тіло кредиту - 157808,25 доларів США, заборгованість за простроченими відсотками - 106999,9 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 4504,63 доларів США та заборгованість по пені за простроченими відсотками - 12883,1 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно до договору іпотеки від 27 червня 2008 року, а саме: житловий будинок загальною площею 203,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; та земельна ділянка, площею 1000 кв.м, що належать ОСОБА_6 шляхом продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 933810 грн вказаного предмету іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з правом укладання від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 задоволено. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що відповідач та третя особа зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконували, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 282195,88 доларів США, що еквівалентно 2744100,96 грн, яка складається з: 157808 доларів 25 центів - тіло кредиту; 106999 доларів США 90 центів - заборгованість за простроченими відсотками; 4504 долара США 63 цента - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту; 12883 долара США 10 центів - заборгованість по пені за простроченими відсотками. Застосувавши до спірних правовідносин положення ст.ст. 525,526, 530,549,572,575,589,590 ЦК України, ст.ст. 3,7,11,33,35 Закону України «Про іпотеку» місцевий суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що при апеляційному розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_10 були надані свідоцтва про право власності та витяги із державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких, з 15 липня 2013 року власником житлового будинку загальною площею 203,4 кв.м та земельної ділянки площею 1000 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 є саме ОСОБА_10 Таким чином, на час розгляду справи і постановления рішення судом першої інстанції, ОСОБА_10 вже була власником нерухомого майна, на яке суд звернув стягнення, але вона до участі у справі залучена не була. Тому, вирішуючи спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки суд вирішив питання про права та обов'язки особи, яка не брала участі у справі.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування судових рішень, відповідно до ст.ст. 309,318 ЦПК України, і як наслідок відмови у задоволенні позову.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені судами без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 червня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладена генеральна кредитна угода, в рамках якої укладено між цими сторонами кредитний договір та додаткова угода, за умовами яких ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 156000 доларів США строком на 84 місяці до 26 червня 2015 року та взяв на себе зобов` язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,75% річних, здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 203,4 кв.м та земельна ділянка площею 1000 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідач зобов'язання за кредитом належним чином не виконував, у зв'язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 282 195,88 доларів США, що еквівалентно 2 744 100,96 грн, яку банк просив стягнути з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

Разом з тим, як роз'яснено у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

В ході апеляційного розгляду за апеляційною скаргою ОСОБА_10 встановлено, що з 15 липня 2013 року, тобто до ухвалення місцевим судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, власником спірного майна була саме ОСОБА_10, яка до участі у справі залучена не була.

Згідно ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Оскільки власник іпотечного майна змінився до ухвалення рішення місцевим судом, суд першої інстанції не вирішив питання про залучення у справі належного відповідача чи співвідповідача відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України, оскільки іпотека є чинною і для нового власника, який несе усі обов'язки за іпотечним договором.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України звернувши стягнення на предмет іпотеки, не залучивши до участі у справі нового власника спірного майна, вирішив питання про права та обов'язки особи, яка не брала участі у справі.

Апеляційний суд, звернув увагу на зазначене та не виправив вказаного порушення в силу положень ст.303 ЦПК України щодо меж розгляду справи та відсутності повноважень наданих йому цим Кодексом, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2014 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська