Справа №442/8962/14-ц
Провадження №2/442/222/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, її законного представника ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД, ОСОБА_3, третіх осіб - органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради, приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулися з позовом до суду до відповідачів, в якому просить зокрема на підставі ст. ст. 32,203, 215-218, 236-239,241,559, 572, 578, 593 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 12. Закону України « Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних дітей», ст. 6 Закону України « Про заставу», ст.ст. 6, 19 Закону України «Про іпотеку», п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, п.1.6., 2.5., п.1.6.1.6. договору відновлювальної кредитної лінії №2062-68 від 18.04.2007 року, п. 7 договору іпотеки нерухомого майна від 18.04.2007 року про :

- визнання недійсним договору іпотеки від 18.04.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України», в особі філії - Львівське обласне управління Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», з однієї сторони, та ОСОБА_1, ОСОБА_3, з другої, посвідчений 18.04.2007 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №1139;

- визнання недійсним договору від 20.10.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України», в особі філії -Дрогобицьке відділення №6307 Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД про внесення змін до договору про відновлювальну кредитну лінію №2062-68, від 18.04.2007 року;

- визнання недійсним договору від 17.12.2008 року, укладеного Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України», в особі філії - Дрогобицьке відділення №6307 Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк», з однієї сторони та ОСОБА_1, ОСОБА_3 з іншої, посвідчений 17.12.2008 року, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №4332, про внесення змін до договору іпотек, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу 18.04.2007 року за реєстром №1139;

- визнання недійсним договору від 17.12.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД, про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії №2062-68, від 18.04.2007 року;

- визнання недійсним додаткового договору від 16.04.2010 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД, про реструктуризацію до договору відновлювальної кредитної лінії №2062-68 від 18.04.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.04.2007 року був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №2062-68 між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД. Основні умови договору 250 тис. грн.. кредиту, 15 відсотків річних, строк дії договору до 18.04.2010 року. 18.04.2007 року на забезпечення такого договору був укладений договір іпотеки нерухомого майна між ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», з однієї сторони та ОСОБА_1, ОСОБА_3 - майновими поручителями, з другої сторони, посвідчений 18.04.2007 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі №1139. В іпотеку була передана квартира АДРЕСА_2

20.10.2008 року з метою збільшення процентної ставки з 15 до 18 відсотків річних був укладений договір між Державним Ощадним банком України та ТзОВ «Краб» ЛТД про внесення змін до договору про відновлювальну кредитну лінію №2062-68 від 18.04.2008 року. Зміни в іпотечний договір не вносились.

17.12.2008 року між ВАТ « Державний ощадний банк України» в особі філії - Дрогобицьке відділення №6307 ВАТ «Ощадбанк», з однієї сторони та ОСОБА_1, ОСОБА_3 - майновими поручителями, з другої сторони укладений договір про внесення змін до договору іпотеки від 18.04.2007 року. Основна умова - погодження збільшення розміру кредиту до 400 тис. грн..

Цього ж дня між ВАТ « Державний ощадний банк України» та ТзОВ «Краб» ЛТД про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії №2061-68 від 18.04.2007 року був укладений договір, за яким збільшено розмір кредиту до 400 тис. грн., збільшено процентну ставку до 24 відсотків річних.

16.04.2010 року був укладений додатковий договір між ВАТ «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД про реструктуризацію до договору відновлювальної кредитної лінії №2062-68, від 18.04.2007 року. Основна умова - збільшення строку виконання зобов'язання до 18.04.2011 року.

Вважають, що договір іпотеки нерухомого майна має бути визнаний недійсним з тих підстав, що на вчинення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав здійснювати розподіл, обмін відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди повинні виходити чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування таким.

Оскаржуваний договір іпотеки було здійснено без дозволу органу опіки та піклування, незважаючи, що там проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Разом з тим, договір від 17.12.2008 року про внесення змін до договору іпотеки від 18.04.2007 року не був підписаний ОСОБА_1 -майновим поручителем. ОСОБА_3 підписав такий без належних на це повноважень. А тому його не можна вважати таким, який укладений ОСОБА_1. Оскільки договір іпотеки не може бути укладений тільки одним співвласником то має бути визнаний недійсним в цілому.

Разом з тим, будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачено іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Аналогічний висновок випливає з п. 1.6.1.5., п.1.6.1.6. договору відновлювальної кредитної лінії №2062-68 від 18.04.2007 року, п. 7 договору іпотеки нерухомого майна від 18.04.2007 року.

Вважають, що оскільки зміни в умови кредитування були здійснені без узгодження з майновим поручителем ОСОБА_1 при збільшенні зобов'язання, такий є недійсним.

Позивачка ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті, змісту відповідають, викладеному у позовній заяві. Додатково пояснили, що ОСОБА_1 доручила ОСОБА_3 заставити, передати в іпотеку належну ? ідеальну частину квартири АДРЕСА_2 для забезпечення виконання зобов'язань. Для виконання такого доручила ОСОБА_3 виступати від її імені іпотекодавцем, майновим поручителем та підписувати необхідні договори. В той же час було обмежено вид зобов'язань, які можуть бути забезпечені заставою (іпотекою) спірної квартири. Критерієм визначення цього виду зобов'язань ОСОБА_1 вибрала ознаку - зобов'язання в яких ОСОБА_3 буде боржником. З якого виду договорів, чи конкретного договору, ці зобов'язання ОСОБА_3 як боржника виникатимуть не має значення. Користуючись такою довіреністю ОСОБА_3 забезпечив виконання зобов'язання не свої особисті, а юридичної особи, в якій він був керівником. Тому вважають, що він вийшов за межі довіреності. ОСОБА_1 ніяких схвалень по договору 17.12.2008 року про внесення змін до договору іпотеки від 18.12.2007 року не вчиняла. Вважають, що строк позовної давності не пропущено, оскільки договір від 17.12.2008 року позивачка не укладала і нікого не уповноважувала на його укладення, то вона не знала та не могла знати про його існування. Довідалась про такий, уже під час судового процесу про її виселення. В інших судових процесах безпосередньої участі не брала. Також не знала і не могла знати про договори від 20.10.2008 року, 17.12.2008 року та від 16.04.2010 року. Діти та позивачка на момент укладення договорів були зареєстровані та продовжують бути зареєстрованими АДРЕСА_3. Просили позов задоволити.

Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10013/0242 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Кушнерик Р.М.. позову не визнав, пославшись на його безпідставність з підстав, викладених у письмовому заперечені на позов. На момент укладення кредитного договору та договору іпотеки та змін до договору іпотеки, у спірній квартирі був зареєстрований лише ОСОБА_3. Таким чином, на момент укладення таких договорів неповнолітні діти сторін не мали ані права власності, ні права користування спірною квартирою. Разом з тим, договір про внесення змін до договору іпотеки є дійсним, оскільки підписаний уповноваженою особою згідно довіреності. Згода чи відмова майнового поручителя, на внесення змін до кредитного договору, якщо позичальник і поручитель різні особи, не може впливати на чинність цих договорів та не є підставою для визнання їх недійсними. однак позивач обґрунтовуючи недійсність договорів основного зобов'язання, посилається на зовсім інші норми законодавства, які регулюють питання припинення договорів про забезпечення цього зобов'язання ( майнові поруки). Просив у позові відмовити, а також врахувати пропуск строку позовної давності, оскільки з моменту укладення спірних правочинів пройшло більше трьох років.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД не з'явився хоча належним чином був повідомлений про час розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 позов визнав частково, щодо підписання договорів не уповноваженою особою заперечує, підтримує в частині, що оскаржувані договори були укладені з порушенням прав дітей. Банк повинен був перевірити чи проживають у спірному майні, яке є предметом іпотеки, діти.

Третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 відносно задоволення позову заперечила з підстав, викладених у письмовому заперечені на позов. Пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 при посвідчені договору іпотеки представили довідку №136, видану КП «Будинкова управа», за якою вбачається, що в квартирі щодо якої укладався даний договір, був зареєстрований ОСОБА_3. Ні дружина ні їхні діти у квартирі не були зареєстровані. Крім того, іпотекодавцями їй була надана заява про те, що вони не мають малолітніх чи неповнолітніх дітей, і малолітні /неповнолітні діти права на користування квартирою не мають. Що стосується не підписання факту особисто ОСОБА_1, а за довіреністю, договору про внесення змін, то такою надано право представникові виступати від її мені іпотекодавцем, майновим поручителем та підписати відповідні договори, і підписуючи договір про внесення змін до договору іпотеки її представник виступав від її імені саме як майновий поручитель за збільшення зобов'язання. Зокрема в договорі, передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх виплати, а такого умова стала результатом домовленості сторін, отже поручитель дав згоду на зміну. Просила у позові відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради ОСОБА_9 позов визнав частково, щодо підписання договорів не уповноваженою особою, поклався на думку суду, щодо визнання договорів недійсними, які порушують права дітей, позовні вимоги підтримав. На звершення розгляду справи не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд такої.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлено ст.16 ЦК України.

Згідно вказаної норми закону, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України при вичерпному переліку. При цьому, відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно п. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. І такі усі умови були дотриманні з урахуванням вищенаведеного.

Окрім того, згідно норм ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим товариством. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочинну прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Саме на такі норми посилається позивач, однак в змісті позовної заяви одночасно вказує про непотребу застосування таких, оскільки вважає, що правочин неукладений.

Матеріалами справи встановлено, що 18 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД директора ОСОБА_3, було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2062-68, про надання кредиту в розмірі 250 000 грн. з кінцевим терміном повернення 18.04.2010 року(1.1.,1.2) та 15 відсотками річних, які можуть бути змінені в порядку визначеному таким договором (п.1.6.1.1, п1.6.1.4.). Якщо позичальник та майнові поручителі відмовляються від збільшення процентної ставки, то зобов'язані погасити заборгованість по кредитному договору (п.1.6.1.6). Закріплено укладення між банком та майновими поручителями договору іпотеки, яка належить майновим поручителям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (п. 1.4.1.,3.1.). Спори та суперечки з приводу такого договору щодо яких не можливо домовитись, передаються на розгляд господарського суду ( п. 7.1.). Договір може бути змінений або доповнений за взаємно згодою сторін (п.8.1.) (а.с.18-26).

З метою забезпечення виконання зобов»язання за вказаним кредитним договором 18 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3, ОСОБА_1, від якої діяв ОСОБА_3, на підставі довіреності від 16.12.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованої в реєстрі за №1986, було укладено іпотечний договір нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №1139, зареєстрований в реєстрі за №1139. В предмет такого іпотекодавці як майнові поручителі передали квартиру №1, що по вул. Сахарова,2, в м. Дрогобич, яка належить ім. на праві спільної часткової власності, вартістю 411 000 грн.. У випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання в цілому чи частини іпотекодержатель реалізує своє право стягнення на таке майно. Спори в рамках цього спору передаються на розгляд господарського суду (а.с. 29-36).

20.10.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД директора ОСОБА_3, було укладено договір про внесення змін до договору про відновлювальну кредитну лінію №2062/68 від 18.04.2007 року, за яким збільшено процентну ставку до 18 відсотків річних (а.с.17).

17 грудня 2008 року Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД директора ОСОБА_3, змінено розмір кредиту до 400 000 грн. з 24 відсотками річних з остаточним терміном повернення 18.04.2010 року. Зобов'язання за таким договором забезпечується іпотекою, що належать поручителям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.15-16).

Разом з тим, 17 грудня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3, ОСОБА_1 від імені якої діяв ОСОБА_3, на підставі довіреності від 16.12.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованої в реєстрі за №1986, було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №1139, який також посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №4332 (а.с.27-28).

16 квітня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД директора ОСОБА_3 було укладено договір про реструктуризацію до договору про відновлювальної кредитної лінії №2062-68, від 18.04.2007 року.

Всі вищенаведені договори скріплені печатками та підписами сторін.

Твердження позивача про те, що вказані договори, а саме договір іпотеки, договір про внесення змін до такого договору, укладений та підписаний не уповноваженою особою ОСОБА_12 від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 16.12.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованої в реєстрі за №1986, за якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 заставити, передати в іпотеку належну їй ? ідеальну частину квартири АДРЕСА_2 для забезпечення виконання його зобов'язань, виступати від її імені іпотекодавцем, майновим поручителем та підписати всі необхідні договори, не відповідає нормам чинного законодавства. Така довіреність, строк дії якої до 16.12.2011 року, в установленому законом порядку не була визнана недійсною (нікчемною), підстав вважати її такою немає.

Як зазначено у ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, які вона представляє.

Тому суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 уповноважений на підписання оскаржуваних договорів.

Крім цього на підставі ст. 160 СК України право батьків на визначення місця проживання дитини до 10 років визначається за згодою самих батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно з ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства»батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У пункті 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрацію неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.03.2007 року, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2, на праві спільної часткової власності по ? (право власності на таке майно належно зареєстроване).

Згідно копії паспорта громадянки України серії НОМЕР_1, виданого Дрогобицьким РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_1 є зареєстрованою АДРЕСА_3 (а.с.8).

Разом з тим, покликання на те, що вказані договори були укладенні без згоди органу опіки та піклування, за такими порушені майнові права дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьками яких вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.10,11), з тих підстав, що діти на момент укладення таких договорів проживали без реєстрації у спірній квартирі ( предмет іпотеки), надаючи на підтвердження довідку «Злука» від 11.11.2014 року, не може вважатися належним доказом в силу вимог цивільно-процесуального законодавства, а також в такій не вказаного з якого часу проживають діти. Більше того, така довідка спростовується, довідкою ( випискою з будинкової книги про склад сім»ї та прописку) №1326 від 29.03.2007 року Комунального підприємства Будинкова управа №3, за якою у квартирі АДРЕСА_2, проживає та прописаний ОСОБА_3. Крім цього, нотаріально посвідченою заявою приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, за якою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (особисто) ствердили той факт, що малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають, а також що такі право користування спірною квартирою, що передається в іпотеку не мають. Що разом, з тим, спростовує заперечення позивачки про застосування строків позовної давності - ніби то про договір іпотеки вона довідалась лише у 2014 році в судовому процесі про виселення.

Надані позивачкою світлини, довідки з пологового будинку про народження дітей і, дошкільного навчального закладу №2, «Калинонька» м. Дрогобич, та Дрогобицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, медична довідка, не підтверджують факту проживання дітей у спірній квартирі на момент укладення договорів.

Так, свідки ОСОБА_13, брат позивачки, ОСОБА_14, колега для позивачки, ствердили факт проживання дітей у спірній квартирі з 2005 року. Свідок ОСОБА_15 не дала вичерпних показів про те, що вона володіє інформацією щодо проживання дітей у спірному майні. Однак, такі не можуть бути єдиними беззаперечними доказами, враховуючи також те, що свідки можуть бути зацікавленими в результатах розгляду справи, оскільки такі в своєму взаємозв'язку з іншими здобутими доказами, є сумнівними.

Змістом ст. 405 ЦК України закріплено, що члени сім»ї власника які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону - нотаріуси для встановлення такого факту витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що в нашому випадку було вчинено (вище встановлено). Коли з поданих документів встановлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що дитина немає права власності на таке майно (його частину), нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого договору.

Відповідно до практики Верховного Суду України та вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за 282/20595 наявність права користування житлом дитиною доводиться її реєстрацію у цьому приміщенні.

В цьому випадку суд приходить до переконання, що на момент укладення спірних договорів іпотеки, та змін до такого діти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не набули право користування предметом іпотеки, натомість набули право користування квартирою АДРЕСА_3.

Таким чином, суд приходить до висновку по недобросовісну поведінку позивачки та відповідача ОСОБА_3, які будучи іпотекодавцями, в даному випадку лише позивачка оспорює дійсність іпотечного договору та змін до такого, зокрема на підставі не отримання згоди органу опіки та піклування.

Ще одне покликання, позивачки не заслуговує на увагу, оскільки згода чи відмова майнового поручителя на внесення змін до кредитного договору, якщо позичальник та поручитель є відмінними особами, не може впливати на чинність цих договорів та не є підставою для визнання їх недійсними.

Разом з тим, за змістом ст.ст. 17,19 Закону України « Про іпотеку» законодавство не пов'язує припинення іпотеки зі зміною основного зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що при укладанні кредитного договору між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови договору, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті, а також дотримані вимоги щодо форми договору.

Окрім того, на момент укладення спірних договорів всі його сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи, були попереджені про зміну обсягу зобов'язань, та виявили відносно таких свою згоду, а тому заявлені вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

На думку суду, дії позивача з оскарження спірних договорів свідчать про недобросовісне здійснення прав та виконання взятих на себе обов'язків, а і про намагання перекласти відповідальність за свою неспроможність й далі виконувати договірні умови на банк, який вчасно та належним чином виконав свої обов'язки за вказаним договором.

Так, відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що має місце у даній справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Втім, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Як вбачається з самого позову належним чином необґрунтовано порушення його інтересів оспорюваними правочинами, не встановлено та не доведено наявність чи недійсності договорів, підписання їх не уповноваженою особою, без погодження майновим поручителем змін до оскаржуваних договорів, без врахування інтересів дітей.

Вирішуючи питання про можливість захисту начебто порушеного права, незалежно від пропуску позовної давності, слід виходити з того, що право на звернення до суду повинно реалізовуватись у визначений законом строк. Не звернення до суду з позовом у встановлений строк може свідчити про відсутність порушення або небажання захищати свої права в судовому порядку. Суд виходить з того, що причина пропуску строку вважається поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Однак, позивачем ані не обґрунтовано, ані не подано жодних доказів того, що строк позовної давності був пропущений з поважних (об'єктивних) причин.

Рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими до застосування для кожної з країн-учасниць Конвенції, оскарженню не підлягають і є частиною національного законодавства країни-учасниці. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 р. у справі «ОСОБА_16 проти України», суд постановив, що строк давності переслідує декілька важливих цілей, зокрема забезпечує правову визначеність і завершеність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко заперечувати, дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень відносно подій, які відбувались в далекому минулому на основі доказів, які з часом можуть стати ненадійними та недостатніми (див. Stubbings and Others v. the United Kingdom, 22 October 1996, § 51, eports 1996 IV).

Суду не надано спростування про те, що позивачці не було відомо про існування оскаржуваних договорів, які були підставою для укладення в майбутньому додаткових договорів, спори про стягнення за такими, більше того, є наявна заява за підписом позивачки, якою вона стверджує про відсутність дітей у спірному житлі (предметом іпотеки), тобто про наявність передумов для їх укладення, реальність таких договорів, очевидною є та обставина, що позивачка знала, та могла дізнатись про начебто порушення свого права, і всупереч ч. 5 ст. 267 ЦК України, позивачем та її представником не надано доказів поважності причин пропуску трьохрічного терміну звернення до суду за захистом своїх прав.

На підставі наведеного, оцінюючи дослідженні судом докази в їх сукупності, їх належність, допустимість та достатність, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10-11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, її законного представника ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0242 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД, ОСОБА_3, третіх осіб - органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради, приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 про:

- визнання недійсним договору іпотеки від 18.04.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України», в особі філії - Львівське обласне управління Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», з однієї сторони, та ОСОБА_1, ОСОБА_3, з другої, посвідчений 18.04.2007 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №1139;

- визнання недійсним договору від 20.10.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України», в особі філії -Дрогобицьке відділення №6307 Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД про внесення змін до договору про відновлювальну кредитну лінію №2062-68, від 18.04.2007 року;

- визнання недійсним договору від 17.12.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України», в особі філії Дрогобицьке відділення №6307 Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк», з однієї сторони та ОСОБА_1, ОСОБА_3 з іншої, посвідчений 17.12.2008 року, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №4332, про внесення змін до договору іпотек, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу 18.04.2007 року за реєстром №1139;

- визнання недійсним договору від 17.12.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД, про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії №2062-68, від 18.04.2007 року;

- визнання недійсним додаткового договору від 16.04.2010 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краб» ЛТД, про реструктуризацію до договору відновлювальної кредитної лінії №2062-68 від 18.04.2007 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення -з дня отримання такого.

Суддя А.П. Івасівка