Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2015 Справа №607/15616/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення та одержання візових документів для неповнолітніх дітей та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення візових документів для неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та виїзд останніх за межі України у країни Шенгенської зони, Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет з метою відпочинку та оздоровлення, без згоди батька, у супроводі матері в період з 01.10.2015 року по 01.09.2016 року. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 07.09.2007 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, однак на даний час вона та відповідач разом не проживають. Від даного шлюбу у них є син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та знаходиться на повному її утриманні. З метою оздоровлення дітей вона має намір відпочити з дітьми в курортних зонах країн Шенгенської зони, Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет. У звязку з тим, що відповідач не надає згоди на виготовлення візових документів для дітей та дозволу на виїзд дітей за кордон з метою відпочинку, просить позов задовольнити. Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №047590. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження І-ИД №140622), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження І-ИД №193274). В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на даний час разом не проживають, а їх малолітні діти: син ОСОБА_7, 07.08.2011 року та дочка ОСОБА_8, 01.01.2014 року, проживають з позивачем та знаходяться на повному її утриманні, яка має змогу забезпечити дітям відпочинок та оздоровлення у країнах Шенгенської зони, Турецькій Республіці та Арабській Республіці Єгипет. Між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не досягнуто згоди щодо виїзду дітей за кордон разом з матірю. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і вїзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Згідно з вимогами п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити та надати дозвіл на виготовлення та одержання візових документів для неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_4 та надити тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон неповнолітніх дітей для ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України у країни Шенгенської зони, Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет без згоди батька ОСОБА_4, у супроводі матері ОСОБА_2 в період з 01.10.2015 року по 01.09.2016 року.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 487,20 грн. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 60, 213, 215, 218, 224-226, 228, 232, 294 ЦПК України, ст.ст. З, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст.16 Закону України „Про охорону дитинства", ст.ст. 157, 159 Сімейного Кодексу України, суд, - ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення та одержання візових документів для неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_4.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України у країни Шенгенської зони, Шенгенської зони, Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет без згоди батька ОСОБА_4, у супроводі матері ОСОБА_2 в період з 01.10.2015 року по 01.09.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 487,20 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддяОСОБА_9