Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/8363/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Каліушко Ф.А.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Заришняк Г.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Войтух Тетяни Анатоліївни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 травня 2015 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що 05 вересня 2012 року на адресу банку відповідачем було надіслано звернення, в якому відповідач визнав свій борг перед кредитором та пропонував шляхи вирішення цього питання. Судом також не враховано те, що відповідно до ст. 1050 ЦК України банк протягом всього часу дії кредитного договору має право заявити вимогу про дострокове повернення частини кредиту з нарахованими процентами, та стягнути несплачені до моменту звернення до суду із позовом щомісячні платежі в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів, строк дії договору не закінчився, отже позивачем не пропущений строк позовної давності.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/382к, відповідно до п. 1 якого позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у тимчасове користування, окремими частинами зі сплатою 12,25% річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США та кінцевим терміном повернення заборгованості до 20 серпня 2013 року.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з передостаннього робочого дня попереднього місяця по день, що передує двом останнім робочим дням поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, а п. 2.5 цього договору визначено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 25 (двадцять п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

Пунктом 4.5 кредитного договору сторони обумовили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пп. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому в 2006-2009 рр. сторонами укладались додаткові угоди до кредитного договору, за змістом яких змінювався порядок надання грошових коштів позичальнику, процентна ставка, ліміт заборгованості до 86 430 (вісімдесят шість тисяч чотириста тридцять) доларів США, кінцевий термін повернення заборгованості до 18 серпня 2018 року, графік погашення кредиту (до 15 числа кожного місяця).

Судом встановлено, що 09 квітня 2009 року сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору №2, яким змінено режим кредитної лінії з відновлювальної на невідновлювальну, а також встановлено графік погашення заборгованості за кредитом, починаючи з квітня 2009 року по серпень 2013 року, із щомісячною сплатою частки боргу розмірі 1 123,00 доларів США.

Відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених пп. 3.3.7 - 3.3.8 кредитного договору, оскільки з 16 квітня 2009 року (останній платіж здійснений 15 квітня 2009 року) не сплатив кредит та проценти за користування ним відповідно до умов договору. Протягом наступних 90 календарних днів, тобто до 15 серпня 2009 року включно, позичальник також не виконав обов'язок за договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 133 196,70 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 62 374,79 доларів США, по відсоткам за користування кредитними коштами - 48 129,67 Доларів США, пені - 22 719,24 доларів США.

До початку судового розгляду представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої заборгованість відповідача за кредитним договором стонам на 23 січня 2015 року становить 133 196,70 доларів США, з яких заборгованість по тілу кредиту 62 374,79 доларів США, по відсоткам за користування ним 48 129,67 Доларів США,пеня 22 719,24 доларів США.

25 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у повному обсязі заборгованість за кредитним договором.

Відповідач позов не визнав, його представник у судовому засіданні заявив про застосування позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У відповідності до п. 4.5 кредитного договору сторін обов'язок відповідача погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції настав через 90 днів після порушення позичальником пп. 3.3.7 - 3.3.8 кредитного договору, тобто 15 серпня 2009 року, оскільки останній платіж був здійснений відповідачем 15 квітня 2009 року, строк внесення чергового платежу - 15 травня 2009 року.

Зазначений у п. 4.5 договору обов'язок - дострокового повернення кредиту та сплати процентів позичальником виконаний не був, а відтак відповідно до умов договору з 16 серпня 2009 року - наступного дня після порушення боржником зобов'язання, визначеного п. 4.5 кредитного договору, у позивача виникло право звернення до суду для захисту порушеного права, проте з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 25 листопада 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності не звертався, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності не надавав, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку із завою відповідача про застосування позовної давності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим обставинам справи, умовам договору сторін та вимогам закону.

З доводами апеляційної скарги про те, що у даному випадку позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до положень ст. 1050 ЦК України у разі допущеного позичальником прострочення повернення чергової частини кредиту банк протягом всього часу дії кредитного договору має право вимагати дострокового повернення кредиту, судова колегія не погоджується, зважаючи на те, що з урахуванням цих положень закону сторони у п 4.5 договору визначили строк виникнення у позичальника обов'язку достроково повернути кредит у повному обсязі, і відповідно - право банку достроково отримати кредитні кошти, тобто фактично встановили новий строк дії кредитного договору, отже з часу не виконання позичальником зобов'язання повернення кредиту в повному обсязі у строк, встановлений п. 4.5 договору, відповідно до положень ст. 261 ч. 1 ЦК України починається перебіг строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач посилається також на те, що 05 вересня 2012 року відповідачем на адресу банку було надіслано звернення, в якому відповідач визнавав наявність боргу перед банком, проте дана обставина не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки зазначені дії відповідачем були вчинені після закінчення строку позовної давності.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - ВойтухТетяни Анатоліївни відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: