РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21196/14-ц

пр. № 2/759/1544/15

19 лютого 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив поділити спільно нажите ними як подружжям майно, а саме: визнати за ним право власності та виділити у власність ? частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ним майнові права забудовника з правом здачі ? частини будівельних матеріалів та конструктивних елементів незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1, в експлуатацію та отримання на своє ім*я документів, що посвідчують право власності; визнати за ним право власності та виділити у власність ? частину земельної ділянки, кадастровий номер якої: :75:814:0012, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 16.09.2000р. по 10.09.2013р. перебував у шлюбі з відповідачкою. За кошти сімейного бюджету згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.02.2003р. ОСОБА_2 придбала вільну від будь-яких будівель та споруд, розташовану в СТ «Авіатор», земельну ділянку площею 0,0605 га за АДРЕСА_1, на яку отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення садівництва, з кадастровим номером :75:814:0012. На вказаній земельній ділянці ними був побудований житловий будинок і господарська споруда - сарай, будівництво яких на даний час завершено, але будинок в експлуатацію не введений і правовстановлюючі документи на нього не отримувалися. Оскільки спірна земельна ділянка придбана, а самочинно побудований на ній житловий будинок збудований під час шлюбу за спільні кошти, вважав ці об*єкти їх з відповідачкою спільною сумісною власністю, у зв*язку із чим просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 60, 69 СК України, ст.372 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на те, що позивач як учасник спільної сумісної власності подружжя має право на її поділ.

Представник відповідачки проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :75:814:0012, розташована за адресою: АДРЕСА_1, хоча й придбана ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1, однак не за кошти їх сімейного бюджету, а за її особисті кошти та є її особистою приватною власністю, про що сам позивач 16.09.2013р. подав нотаріально посвідчену заяву. А житловий будинок, що побудований на цій земельній ділянці, також, є особистою приватною власністю відповідачки, крім цього, він в експлуатацію не зданий, не має технічної документації та правовстановлюючий документ на нього відсутній.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 16.09.2000р., що стверджується відмітками у паспортах сторін (а.с. 6, 7-8 - копії паспортів) по 10.09.2013р. (а.с. 12 - копія свідоцтва про розірвання шлюбу).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.02.2003р. ОСОБА_2 придбала вільну від будь-яких будівель та споруд, розташовану в СТ «Авіатор», земельну ділянку площею 0,0605 га за АДРЕСА_1 (а.с. 10 - копія договору купівлі-продажу), на яку отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення садівництва, з кадастровим номером :75:814:0012 (а.с. 11 - копія державного акту).

Тобто, як вбачається із вказаних вище правовстановлюючих документів, спірна земельна ділянка придбавалась ОСОБА_2 18.02.2003р. та була при цьому вільною від будь-яких забудов, розташована в СТ «Авіатор» та має цільове призначення: ведення садівництва.

Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного.

Щодо поділу земельної ділянки.

Загальне правило виникнення права спільної сумісної власності подружжя визначено в частині 1 ст.60 СК України, яка передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

При цьому, згідно пункту 3) частини 1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як вбачається із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 16.09.2013р., позивач стверджує, що земельна ділянка, площею 0,0605 га, кадастровий номер :75:814:0012, розташована на території СТ «Авіатор» за адресою: АДРЕСА_1, що належить його колишній дружині ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №144668, виданого Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 13.06.2003р., на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом КМНО 18.02.2003р. за реєстровим №2-105, була придбана нею за особисті кошти, які були її особистою приватною власністю, які не були внесені нею до їхнього сімейного бюджету і не були їх спільною сумісною власністю подружжя; також він стверджує, що вищезазначена земельна ділянка не змінить свого статусу особистої приватної власності його колишньої дружини і у випадку, якщо її вартість істотно зміниться (а.с. 46 - копія нотаріально посвідченої заяви).

Приймаючи до уваги такі нотаріально посвідчені твердження позивача, спірна земельна ділянка відповідно до правил пункту 3) частини 1 ст.57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_2, не є об*єктом спільної сумісної власності сторін і не підлягає поділу згідно ст.69 СК України, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог стосовно поділу будівельних матеріалів та конструктивних елементів житлового будинку, суд приходить до наступного.

Відмова в цій позовній вимозі ґрунтується на двох підставах.

По-перше, право на забудову земельної ділянки належить виключно власникові, про що вказано в частинах 1, 2 ст.375 ЦК України, яка передбачає про те, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

З правового змісту вказаної вище норми матеріального закону вбачається, що саме власник земельної ділянки набуває право власності на зведені на дій будь-які будівлі та споруди.

Тобто, усі об*єкти нерухомого майна, що зведені на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :75:814:0012, розташованій на території СТ «Авіатор» за адресою: АДРЕСА_1, згідно правил частини 2 ст.375 ЦК України, належать відповідачці як власнику цієї земельної ділянки.

По-друге, позивач просить поділити між ним і відповідачкою будівельні матеріали та конструктивні елементи житлового будинку по АДРЕСА_1, однак в справі відсутні будь-які докази про існування такого б*єкту нерухомого майна на вказаній земельній ділянці, яка при цьому розташована в СТ «Авіатор» і має цільове призначення: для ведення садівництва, а не для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Як вказує Верховний Суд України в пункті 23 постанови Пленуму №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувати джерело і час його придбання.

А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи…

Однак, доказів про існування такого об*єкту нерухомого майна, як житлового будинку по АДРЕСА_1 суду не надано, у зв*язку із чим суд не може здійснювати поділ нерухомого майна, стосовно якого в справі відсутні правовстановлюючі документи, технічна документація, а у разі поділу вартості будівельних матеріалів в об*єкті незаведеного будівництва, в справі повинна бути погоджена у відповідності до діючого законодавства проектно-кошторисна документація і відповідні дозвільні документи.

Враховуючи те, що позивачем не надано жодного із вказаних вище належних і допустимих письмових доказів в підтвердження існування об*єкту поділу, а доказом його існування є лише пояснення представника позивача судовому засіданні, що фактично є припущенням, а відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у зв*язку із чим позовні вимоги і в цій частині не підлягають задоволенню.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, у зв*язку із чим задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 69 СК України, Постановою №11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. з наступними змінами і доповненнями, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: