Єдиний унікальний номер 725/1579/14-ц
Номер провадження 2-п/725/4/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

за участю секретаря Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання батьківства та усунення перешкод у вихованні та догляді за дитиною,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до відповідачів про визнання батьківства та усунення перешкод у догляді за дитиною.

У позові посилався на те, що з травня 2008 році став проживати з відповідачкою ОСОБА_2 однією сім'єю.

20 липня 2010 року у них народилася донька ОСОБА_3. Він відвідував дружину (відповідачку) в пологовому будинку, а згодом забрав їх з дитиною додому. Весь час був впевнений в тому, що саме він зазначений батьком у свідоцтві про народження дитини. Крім того, відповідачка своїм близьким та родичам представляла його батьком дитини.

Однак в квітні 2013 року, коли він замовляв авіаквитки до Казахстану, звернув увагу, що у свідоцтві про народження доньки ОСОБА_3, батьком вказаний ОСОБА_4. Як виявилось пізніше, відомості про батька у свідоцтві про народження дитини були зазначені в порядку ст.135 СК України.

Через деякий час вони з ОСОБА_2 розійшлися, однак остання не заперечувала щодо його спілкування з дітьми в будь-який час. Проте з часом відповідачка змінила своє ставлення і стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з їх донькою. Зокрема, вона вказувала, що не бажає, щоб він відвідував дитину в дитячому садку. При цьому своє рішення відповідачка мотивувала тим, що він не вказаний батьком дитини у свідоцтві про її народження.

Враховуючи наведені вище обставини, просив визнати його батьком ОСОБА_3; зобовязати ВРАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини; видати нове свідоцтво про народження дитини із зазначенням його батьком, а також зобовязати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Уточнивши в квітні 2015 року позовні вимоги, просив суд поряд із іншими вимогами, встановити факт проживання з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу, так як встановлення вказаного факту йому необхідне для визнання батьківства.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позов підтримали, підтвердивши викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його в повному обсязі.

Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачки ОСОБА_2, представника відділу РАЦС Чернівецького міського управління юстиції, які в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час слухання справи. Причини неявки суду не повідомили.

Від представника Служби у справах дітей Чернівецької міської ради надійшла письмова заява, де він просив розгляд справи проводити у його відсутності. Не заперечував щодо задоволення позову.

Представники відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заперечували факт проживання їх довірительки спільно з позивачем однією сім'єю та наявності у них спільної дитини. Зокрема, представник відповідачки ОСОБА_7 зазначила, що зі слів її довірительки, їй відомо, що позивач ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_3 Просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що 20 липня 2010 року відповідачка ОСОБА_2 народила дитину ОСОБА_3

Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_4. При цьому відомості про батька вказані на підставі ст.135 СК України, тобто за заявою матері (а.с.142-144).

На момент народження доньки відповідачка ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі.

Втім, на момент народження ОСОБА_3 (доньки відповідачки), позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.12.2011 року, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (том 2 а.с.141)

Згідно вимог ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Як розяснив Пленум ВСУ у своїй постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було заявлено клопотання про допит свідків, які ніби то можуть підтвердити факт його батьківства по відношенню до ОСОБА_3

В судовому засіданні були допитані у якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_7, які підтвердили, що сторони по справі (ОСОБА_1 та ОСОБА_2І.) їм знайомі.

Зокрема, свідки ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_15 та ОСОБА_10 зазначили, що як їм відомо, між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 були близькі стосунки. Відповідачка часто приходила до позивача ОСОБА_1 в офіс за його місцем роботи. Вони відносились один до одного як сімейна пара, однак чи перебували у зареєстрованому шлюбі свідкам не відомо. Вказували, що зі слів позивача, їм відомо, що він проживав разом з ОСОБА_2 в квартирі, яку винаймав для їх сім'ї. ОСОБА_1 час від часу, робив покупки для сім'ї (продукти харчування, одяг для дітей, побутові речі). Свідки вказали, що їм відомо, що у ОСОБА_2 під час спілкування з ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_3. При цьому відповідачка називала ОСОБА_1 батьком дівчинки. Однак підтвердити факт батьківства вони не можуть, оскільки вважають, що для цього потрібен відповідний висновок експерта.

Окрім цього, свідок ОСОБА_12 пояснила, що є завідувачем ДНЗ №37, який відвідує малолітня ОСОБА_3 Дівчинку в садок влаштувала мама ОСОБА_2 Анкетні дані батька в журналі були вказані також зі слів матері. Декілька разів дівчинку забирав позивач ОСОБА_1, але в подальшому мама попросила не давати йому дитину, так як між ними виник конфлікт. Будь-яких фактів щодо перебування ОСОБА_1 разом з відповідачкою ОСОБА_2 у шлюбі чи у фактичних шлюбних стосунках, а так само й факт батьківства ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3, вона не може підтвердити.

Аналогічні показання дала в судовому засіданні й психолог ДНЗ №37 ОСОБА_14, яка вказала, що про відносини батьків вона з дітьми не спілкується, а тому підтвердити чи спростувати факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, а також факт батьківства не може. Однак їй відомо, що позивач ОСОБА_1 деякий час приходив в їх садочок за донькою.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому ч.1 ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Сторони зобовязані визначити коло фактів , на які вони можуть послатися як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з положенням ст.57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Дослідивши та оцінивши надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог докази у їх сукупності, а також зважаючи на невизнання відповідачкою ОСОБА_2 факту батьківства позивача по відношенню до доньки ОСОБА_2, суд приходить до висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б з достовірністю підтверджували факт його батьківства по відношенню до малолітньої ОСОБА_3

При цьому суд виходить з того, що як вже зазначалося вище, допитані в ході судового розгляду справи свідки не змогли з достовірністю підтвердити факт батьківства позивача.

Відомості про батька в журналі реєстрації дитини в ДНЗ №37 вказувалися лише зі слів матері ОСОБА_2 та не містять повних анкетних даних батька.

Крім того, на думку суду, не може вважатися належним доказом й постанова про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 від 22.09.2014 року, у якій містяться посилання на те, що допитана у якості свідка ОСОБА_2 підтвердила факт наявності з ОСОБА_1 спільної дитини Наталії, у звязку із тим, що вказані покази відповідачкою надавалися в рамках іншого провадження та не перевірені судом в ході розгляду зазначеної цивільної справи. Більше того, в судовому засіданні під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, відповідачка ОСОБА_2 особисто заперечила факт батьківства ОСОБА_1 по відношенню до своєї доньки Наталії.

Також слід зазначити, що на момент народження доньки відповідачки - ОСОБА_3 (20.07.2010 року), позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, який був розірваний лише 07.12.2011 року, про що свідчить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці (а.с.141 том2 )

Згідно ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року при вирішенні цивільних справ суд має виходити із поданих сторонами доказів. Поряд з цим, він може запропонувати позивачеві чи відповідачеві подати додаткові докази, а в разі, коли сторони не в змозі їх зібрати, а без них справу вирішити неможливо, - за клопотанням сторін сам витребувати такі докази.

Так, з метою сприяння здійсненню своїх прав, позивачу судом було розяснено ст.10 ЦПК України щодо того, що він повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також вправі заявити клопотання про призначення по справі судово-генетичну експертизу та попереджено про наслідки не вчинення вказаних процесуальних дій.

Проте позивач ОСОБА_1 відмовився від проведення судово-генетичної експертизи, посилаючись на достатність зібраних ним доказів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині визнання батьківства ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 слід відмовити, у звязку із відсутністю належних доказів на підтвердження вказаної обставини.

Крім того, у своєму позові позивач просив встановити факт проживання з відповідачкою ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2008 року по 21 серпня 2013 року. Як зазначив ОСОБА_1, вказаний факт має істотне значення в процесі доказування підстав для визнання його батьківства.

Разом з тим, на думку суду, перебування осіб у цивільному шлюбі, їх спільне проживання в одному помешканні, народження дитини в цей період, не може бути достатнім доказом для встановлення походження дитини та визнання батьківства.

Таким чином, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність належних доказів на підтвердження факту визнання батьківства ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої ОСОБА_3, безпідставною є позовна вимога щодо встановлення факту проживання сторін однією сім'єю, що нібито підтверджує батьківство позивача.

У звязку із наведеними вище обставинами та зважаючи на те, що суд не знаходить підстав для визнання батьківства ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої ОСОБА_3, відсутні підстави й для задоволення решти вимог позивача щодо внесення змін в актовий запис про народження дитини та зобовязання відповідачки не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Керуючись ст.128, 129, 134 СК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання батьківства та усунення перешкод у вихованні та догляді за дитиною - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О.В. Вольська-Тонієвич