У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Спецстрой», товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Спецстрой Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд-Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд», товариства з обмеженою відповідальністю «Золоті ключі», товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Строй СУ № 2», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2013 року,

встановила:

У січні 2010 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 16 червня 2007 року, укладеного між ним і товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Прогрес-Строй» (далі - ТОВ «Прогрес-Строй»), останній отримав кредит у розмірі

3 739 933, 89 доларів США зі сплатою 12 % річних на строк до 15 червня 2010 року.

Виконання умов указаного договору забезпечено договорами поруки, укладеними того ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Спецстрой» (далі - ТОВ «Прогрес-Спецстрой»), товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Строй Інвест» (далі - ТОВ «Прогрес-Строй Інвест»), товариством з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд-Інвест» (далі - ТОВ «Прогресбуд-Інвест»), товариством з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд» (далі - ТОВ «Прогресбуд»), товариством з обмеженою відповідальністю «Золоті ключі» (далі -

ТОВ «Золоті ключі»), товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Строй СУ №2» ( далі - ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 Крім того, 16 червня 2007 року між позивачем та ТОВ «Прогрес-Строй Інвест» укладено договір іпотеки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня

2012 року позов ПАТ «УкрСиббанк» у частині вимог до ТОВ «Прогрес-Строй» про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду з підстав того, що постановою господарського суду Одеської області від 10 липня 2012 року ТОВ «Прогрес-Строй» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

У процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та, посилаючись на порушення ТОВ «Прогрес-Строй» умов кредитного договору, у зв'язку із чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 42 345 199,24 грн, просив указану заборгованість стягнути з відповідачів солідарно.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від

19 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2013 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Прогрес-Строй Інвест», ТОВ «Прогрес-Спецстрой», ТОВ «Прогресбуд-Інвест», ТОВ «Прогресбуд», ТОВ «Золоті ключі», ТОВ «Прогрес-СтройСУ №2», ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 42 345 199,24 грн заборгованості за кредитним договором; вирішено питання щодо розподілу судових витрат; установлено порядок і спосіб виконання рішення суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року касаційну скаргу

ОСОБА_5, відхилено, рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 19 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2013 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновкама якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ТОВ «Прогрес-Строй» перестало сплачувати кредит і проценти за його користування, у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором. Доказів припинення боржника внаслідок його ліквідації не надано, а порушення процедури ліквідації юридичної особи не є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову до поручителів. Оскільки вимога банку про настання строку повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань відповідачами виконана не була, позивач реалізував своє право шляхом стягнення заборгованості з поручителів.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що 16 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») (змінено назву на ПАТ «УкрСиббанк») і ТОВ «Прогрес-Строй» укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі

3 700 000 доларів США зі сплатою 12 % річних.

Строк погашення кредиту до 15 червня 2010 року, у терміни, установлені графіком погашення кредиту, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту, установлений на підставі додаткової угоди сторін, або до вказаного терміну (достроково), відповідно до умов договору (пункт 1.2 договору).

Додатковою угодою № 1 від 24 вересня 2008 року, яка є невід'ємною частиною кредитного договору, установлено графік погашення кредиту.

Додатковою угодою № 2 від 29 грудня 2008 року, яка є невід'ємною частиною кредитного договору, сторони погодили, що ліміт кредиту становить 3 739 933, 89 доларів США (що дорівнює еквіваленту 28 797 490,96 грн за курсом Національного банку України на день укладення угоди) зі сплатою 12 % річних у доларах та 30 % річних в українській гривні, які позичальник зобов'язався повернути не пізніше ніж 15 червня 2010 року, якщо не застосовується інший термін, установлений додатковою угодою, сторін або дострокове повернення.

З метою забезпечення виконання ТОВ «Прогрес-Строй» своїх зобов'язань за кредитним договором від 16 червня 2007 року того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» і ТОВ «Прогрес-Строй Інвест» укладено договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку нерухоме майно, - три земельні ділянки, площами 4,22 га, 4,21 га та 4,22 га, що розташовані на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області.

Згідно з пунктом 1.1.1 договору іпотеки вартість предмета іпотеки сторонами була оцінена в 26 900 225 грн.

Крім того, 16 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і

ТОВ «Прогрес-Спецстрой», ТОВ «Прогрес-Строй Інвест»,

ТОВ «Прогресбуд-Інвест», ТОВ «Прогресбуд», ТОВ «Золоті ключі»,

ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено окремі договори поруки.

За умовами договорів поруки кожен із поручителів поручився солідарно з боржником в повному обсязі відповідати за невиконання

ТОВ «Прогрес-Строй» усіх його зобов'язань за кредитним договором як тих, що існують на момент укладення договору, так і тих, що виникнуть у майбутньому (пункти 1.1, 1.3 - 1.4).

Пунктом 3.1 договорів поруки встановлено, що порука діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

З підстав укладення додаткової угоди № 2 до кредитного договору

29 грудня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» і поручителями:

ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2», ТОВ «Золоті ключі», ТОВ «Прогресбуд»,

ТОВ «Прогресбуд-Інвест», ОСОБА_5 - укладено додаткові угоди

№ 1 до договорів поруки; також 30 грудня 2008 року внесені відповідні зміни до договору іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань банк 19 листопада 2009 року звернувся до боржника та поручителів із відповідними повідомленнями щодо порушення

ТОВ «Прогрес-Строй» своїх зобов'язань за кредитним договором і вимогами достроково повернути в повному обсязі суму кредиту, нараховані проценти та комісії згідно з умовами кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Пунктом 2.1 договору поруки, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4, передбачено, що кредитор не має права без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, унаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом поставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Установлено, що, між банком і позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, за умовами якої збільшено розмір суми кредиту.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахував, що до договору поруки, укладеного з ОСОБА_4, зміни щодо збільшення суми кредиту не вносилися, матеріали справи не містять відомостей про те, що зазначені зміни були погоджені з останнім.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом п. 1.3 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.4 договорів поруки відповідальність поручителя й боржника є солідарною.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Пунктом 2.2 договорів поруки встановлено право кредитора у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого та не звернув уваги на те, що предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Крім того, суд не зважив на вимоги ст. 16 ЦПК України, згідно з якими не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України щодо оцінки доказів та законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська