БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2015/15-ц
Провадження № 2/497/668/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року Болградській районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Калібової М.М.

за участю секретаря Войтової С.І.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болграді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право на житло,

ВСТАНОВИВ:

19.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житлом в будинку №10 по вул. Нова в с. Оксамитне Болградського району Одеської області .

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, і зареєстрвоаного в реєстрі за № 393, він є власником будинку, розташованого за адресою: вул. Нова,10, с. Оксамитне, Болградський район, Одеська область, в якому залишилося зареєстрованим постійне місце проживання відповідача, яка вселилася в будинок як дружина продавця будинку, який був власником зазначеного будинку на той час. Після оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку вище вказаний будинок належить лише позивачеві, а відповідач не належить до членів сім'ї позивача. Реєстрація відповідача у будинку обмежує позивача в можливості розпорядитися ним на свій розсуд.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнає, просить суд справу розглянути у ії відсутності, про що до суду надала відповідну заяву (а.с.17).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 22.10.2014 року була вселена в будинок № 10 по вул. Нова в с. Оксамитне Болградського району своїм чоловіком ОСОБА_6, який на той час був власником вказаного будинку. На підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, і зареєстрованого в реєстрі за № 393, він є власником будинку, розташованого за адресою: вул. Нова,10, с. Оксамитне, Болградський район, Одеська область, в якому залишилося зареєстрованим

постійне місце проживання відповідача, яка вселилася в будинок як дружина продавця будинку, який був власником зазначеного будинку на той час. Після оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку вище вказаний будинок належить лише позивачеві, а відповідач не належить до членів сім'ї позивача (а.с.7-9).

У ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння - у спосіб, передбачений ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника квартири, житлового будинку визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Однак, за ч. 2 цієї ж статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі своєї відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однак, аналіз змісту вказаної правової норми свідчить про те, що право члена сім'ї власника квартири (будинку) користуватися цим житловим будинком виникає лише за умови наявності у власника права приватної власності на це майно і пов'язано з існуванням між власником та вселеною особою сімейно-правових відносин, а відтак припинення права власності особи на таке житло припиняє право вселених нею членів її сім'ї на користування цим будинком, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, за якою припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, припиняє сам сервітут.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України також передбачено збереження права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, лише при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Враховуючи, що відповідач не набув самостійного права користування житлом з підстав, передбачених законом (найм, оренда тощо), тому відповідно до наведених вище норм матеріального права після зміни власника він втратив таке право, і тому позовні вимоги ОСОБА_7 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215,294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Нова,10, с. Оксамитне, Болградський район, Одеська область.

На рішення суду може бути подана апеляція в апеляційний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, що брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Калібова Марія Миколаївна