Справа № 333/6799/15-ц
Провадження № 2/333/3010/15
У Х В А Л А

Іменем України

про залишення позовної заяви без руху

07 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ЖБК «Моряк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ЖБК «Моряк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначену справу передано у провадження судді Дмитрієвої М.М.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Як визначено у ст. 4 ЦПК України суд здійснює правосуддя у спосіб визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав, тому суддя, вивчивши матеріал вказаної позовної заяви, вважає за потрібним запропонувати позивачу привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 119 ЦПК України.

ОСОБА_3 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року за № 10-1386/0/4-12 визначено, що при застосування у судовій практиці норм ЦПК України, суди повинні дотримуватися прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року).

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається із позовної заяви позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 5236,66 грн.; з метою забезпечення позову накласти арешт на майно боржників та зробити запити до податкової інспекції, ДАІ, БТІ про наявність рухомого та нерухомого майна; стягнути з відповідача витрати за надання юридичних послуг на користь позивача; звільнити ЖБК від попередньої сплати судового збору згідно рішення Запорізької міської ради від 23.04.2008 року № 10; стягнути з відповідачів витрати за оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду у розмірі 120 грн.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Вимоги позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, ОСОБА_2 у розмірі 5236,66 грн. має вимоги майнового характеру.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» станом на 01.01.2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1218 гривень.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже на сьогоднішній день сума плати судового збору за вимогу майнового характеру юридичною особою становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1218 грн., фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 487,20 грн. та не більше 6090 грн.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму ОСОБА_3 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем надано платіжне доручення № 53 від 21.08.2013 року про сплату судового збору у розмірі 114,70 грн. за судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Моряк» заборгованості за комунальні послуги. Однак, суд не може прийняти зазначене платіжне доручення оскільки воно не відповідає вищезазначеним нормам, та сплачено за видачу судового наказу, а не за подання позовної заяви.

Щодо вимог позивача про звільнення ЖБК від попередньої сплати судового збору згідно рішення Запорізької міської ради від 23.04.2008 року № 10.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що його звільнено від сплати судового збору на підставі рішення Запорізької міської ради № 10 від 23.04.2008 року. Дане рішення втратило чинності, оскільки Запорізькою міською радою було прийнято рішення «Про звільнення від оплати державного мита» № 57 від 30.09.2009 року. Проте, зазначене рішення стосується сплати державного мита, установленого Декретом Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року «Про державне мито», але не судового збору, встановленого Законом України «Про судовий збір».

Також, всупереч вимогам ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивач не надав суду документів на підтвердження того, що будинок, в якому проживають відповідачі та мають заборгованість по житлово-комунальним послугам відноситься до відомчого житлового фонду ЖБК «Моряк».

Згідно із ч. 3 ст. 38 ЦПК України, юридичних осіб у цивільному процесі представляють їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Відповідно до ч. 8 ст. 119 ЦПК України, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Положеннями ст. 42 ЦПК України,ст. 246 ЦК України, встановлено, що повноваження представника юридичної особи мають бути посвідчені довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладанням печатки юридичної особи. Оригінал довіреності або копія з неї, посвідчена суддею, приєднуються до справи.

Позовна заява подана від імені голови правління ОСОБА_4

В підтвердження своїх повноважень ОСОБА_4 не надала жодних документів. Чим можуть бути підтвердженні її повноваження, не зазначає.

Виходячи зі змісту ст. ст.3, 8, 38, 42, 44, ч. 8 ст.119, п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України при зверненні представника юридичної особи до суду, суд зобов'язаний належним чином перевірити повноваження особи, яка діє від імені юридичної особи, відповідність виданої представникові юридичної особи довіреності вимогам закону, зокрема наявність у посадової особи, яка підписала довіреність, передбачених законом, статутом або положення юридичної особи, повноважень на це.

Із доданих до матеріалів позовної заяви документів, не вбачається можливим встановити особу та повноваження ОСОБА_4 як голови правління ЖБК «Моряк».

Щодо вимоги накласти арешт на майно боржників та зробити запити до податкової інспекції, ДАІ, БТІ про наявність рухомого та нерухомого майна, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу

Заява про забезпечення позову за змістом повинна відповідати вимогам частини другої статті 151 ЦПК.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання заяви про забезпечення доказів або позову, юридичною особою або фізичною особою підприємцем - 609,0 грн., фізичною особою 243,60 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 152 ЦПК України накладення арешту на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Всупереч вищезазначеним вимогам, позивачем не подано заяву про забезпечення позову, не зазначено не причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову та не сплачено судовий збір за зазначену вимогу, не надано жодного доказу на підтвердження того, яке майно на праві власності належить відповідачам.

До відома скаржника - поняття доказів наводиться у ст. 57 ЦПК України, згідно з якою доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. У заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити, та сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів.

Щодо стягнення з відповідачів витрат за надання юридичних послуг на користь позивача.

Виходячи з аналізу ст.ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Позивачем не надано суду жодного документу на підтвердження того, що остання зверталась за правовою допомогою та жодного документу на підтвердження того, що правова допомога була їй надана. Також не надано жодного документу на підтвердження того, що позивач витратила певну суму коштів за надання такої допомоги.

Щодо стягнення з відповідачів витрати за оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду у розмірі 120 грн.

З 1 листопада 2011 року набрав чинності Закон України «Про судовий збір», у звязку з чим була скасована Постанову Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. N 1258 «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів». За даним Законом поняття «витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи» з 01.11.2011 року законодавство не містить. При зверненні до суду із позовною заявою, іншою заявою, передбаченою процесуальним законодавством, оплаті підлягає судовий збір.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов висновку, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, ст.ст. 4, 8 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ЖБК «Моряк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без руху, надавши пятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків.

Розяснити, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва