Справа № 372/4901/14ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л.В.
Провадження № 22-ц/780/3720/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 30.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Голуб С.А.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 27 вересня 2010 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN6476 відповідно до якого він розмістив на рахунках відповідача 20000 доларів США на шестимісячний термін за ставкою 6,5 % річних. 11 листопада 2011 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN020 відповідно до якого він розмістив на рахунках відповідача 30000 доларів США на строк 184 днів по 11.05.2012 року включно за ставкою 7,5 % річних. 11 листопада 2011 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN5260 відповідно до якого він розмістив на рахунках відповідача 17000 євро на строк 184 днів по 11.05.2012 року включно за ставкою 6,5 % річних, 04 жовтня 2012 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN4393 відповідно до якого він розмістив на рахунках відповідача 5000 євро на строк 366 днів по 04.10.2013 року включно за ставкою 7,5 % річних, та протягом строку дії договору він перерахував на даний вклад 25 000 євро, тому загальна сума вкладу складає 30 000 євро. 04 жовтня 2012 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN4329 відповідно до якого він розмістив на рахунках відповідача 18000 євро на строк 6 місяців за ставкою 7,5 % річних. У зв'язку з закінченням терміну розміщення депозитних вкладів він звернувся до відповідача із заявою від 18.09.2014 року про намір отримати депозитні вклади та нараховані відсотки. Однак відповідач відмовив повернути йому депозитні вклади надавши на його заяву письмову відповідь, яку він вважав необґрунтованою, безпідставною та невмотивованою.

Уточнивши свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача суми банківських вкладів в розмірі 20000 доларів США, нараховані відсотки 1314,25 доларів США та 3 % річних у розмірі 606,57 доларів США за депозитним договором №SAMDN6476 від 27 вересня 2010 року, а всього стягнути 21920 доларів США 82 центи, в розмірі 30000 доларів США, нараховані відсотки 2206,85 доларів США та 3 % річних у розмірі 882,74 доларів США за депозитним договором №SAMDN5020 від 11 листопада 2011 року, а всього стягнути 33089 доларів США 59 центів, в розмірі 17000 євро, нараховані відсотки 1083,81 євро та 3 % річних у розмірі 500,22 євро за депозитним договором №SAMDN5260 від 11 листопада 2011 року, а всього стягнути 18584,03 євро, в розмірі 30000 євро, нараховані відсотки 2250 євро та 3 % річних у розмірі 900 євро за депозитним договором №SAMDN4393 від 4 жовтня 2012 року, а всього стягнути 33150 євро, в розмірі 18000 євро, нараховані відсотки 1350 євро та 3 % річних у розмірі 540 євро за депозитним договором №SAMDN4929 від 4 жовтня 2012 року, а всього стягнути 19890 євро.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 27 вересня 2010 року між сторонами було укладено депозитний договір №SAMDN6476, відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 20000 доларів США на шестимісячний термін за ставкою 6,5 % річних, 11 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN020 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 30000 доларів США на строк 184 днів по 11.05.2012 року включно за ставкою 7,5 % річних, 11 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN5260 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 17000 євро на строк 184 днів по 11.05.2012 року включно за ставкою 6,5 % річних, 04 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN4393 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 5000 євро на строк 366 днів по 04.10.2013 року включно за ставкою 7,5 % річних, та протягом строку дії договору позивач перерахував на даний вклад 25 000 євро, загальна сума вкладу складає 30 000 євро, 04 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN4329 відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 18000 євро на строк 6 місяців за ставкою 7,5 % річних.

22.09.2014 року позивачем було подано заяви про видачу суми вкладів та нарахованих процентів.

Листом від 23.09.2014 року №20.1.0.0.0/7-20140922/1531 відповідачем було відмовлено ОСОБА_2 у поверненні депозитних вкладів та нарахованих відсотків.

Задовольняючи позов, суд І інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів та дійшов висновку щодо правомірності заявлених позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь суми банківських вкладів за договорами від 27 вересня 2010 року №SAMDN6476, 11 листопада 2011 року №SAMDN020, 11 листопада 2011 року №SAMDN5260, 04 жовтня 2012 №SAMDN4393, 04 жовтня 2012 року №SAMDN4329, оскільки депозит був правомірно внесений у іноземній валюті - доларах США та євро, поверненню він підлягає також у іноземній валюті, тому суд вважав за можливе стягнути суму депозитних вкладів та відсотків за ним саме у доларах США, а також 3 % річних.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Частиною 3 ст. 1058 ЦК України передбачено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 3 ст. 1066 ЦК України передбачено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

При цьому, відповідно до п. 20.7 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року N 492 вкладні (депозитні) рахунки клієнтів у разі залучення строкових вкладів закриваються після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику. У разі залучення вкладу на умовах його видачі на першу вимогу вкладний (депозитний) рахунок закривається після повернення коштів вкладнику.

Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є громадянином України, його місце проживання зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 ЦК України, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст.95,525,526,527,629,1058,1060,1074,1075 ЦК України, ЗУ України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ЗУ України «Про банки і банківську діяльність» та прийшов до правильного висновку про доведеність заявлених вимог.

Посилання відповідача на положення ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно якого відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію, є безпідставні, оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення матеріальної чи моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не повинен повертати депозит, оскільки кошти вносились у відділення банку на території АРК Крим, яка на даний період часу є окупованою, не заслуговують на увагу, так як договори депозиту були укладені між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровськ.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Рішення суду І інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: