Провадження № 2/734/30/15 Справа № 734/3288/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 січня 2015 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Бузунко О.А.

за участю секретаря Галюк Л.В.

у присутності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно у суд звернувся ОСОБА_1 до Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області з вищевказаними позовними вимогами. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті матері позивача - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину (шляхом вступу в управління спадковим майном) прийняв її чоловік - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті останнього залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 0,2784 га у межах згідно з планом, призначена для ведення особистого підсобного господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 00904.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Представник Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області до суду не з'явився, в матеріалах справи міститься заява за підписом голови Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання позовних вимог /а.с. 31/.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків.

При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року /а.с. 14 - копія свідоцтва про смерть/.

Після смерті ОСОБА_4 П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з копії якої вбачається, що:

факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 підтверджується тим, що спадкоємець безпосередньою перед смертю спадкодавця проживав та був прописаний разом з ним в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується штампом в його паспорті, про прописку у вказаній квартирі з 09.02.2001, та відсутністю штампа про зняття з реєстраційного обліку тощо /а.с. 37/;

ОСОБА_5 подала заяву, з якої вбачається, що вона пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 та до суду з питанням продовження строку для прийняття спадщини звертатися не буде /а.с. 38/;

інші особи шляхом подання заяви про прийняття спадщини, окрім ОСОБА_1, спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняли.

Оскільки в позовній заяви порушено питання про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, державний акт на яку виданий на імя ОСОБА_2, чоловіка ОСОБА_3, суд, вирішуючи питання про наявність підстав для спадкування, виходить з наступного.

14 вересня 1957 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено шлюб /а.с. 16 - копія свідоцтва про шлюб/. Після укладення шлюбу «ОСОБА_2» зміна прізвище на «ОСОБА_2».

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 12/.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 діяли норми ЦК УРСР в редакції 1963 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми цього кодексу.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили суду той факт, що ОСОБА_3 фактично вступив в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_3 відповідно до діючого на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 законодавства, прийняв її шляхом вступу в управління спадковим майном, що підтверджується викладеним вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

03.07.1997 року на ім'я ОСОБА_2 на підставі рішення 9 сесії 22 скликання Одинцівської сільської ради народних депутатів від 11 листопада 1996 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,28 га для ведення особистого підсобного господарства /а.с. 17 - копія Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 00904/. Позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, оскільки батько позивача ОСОБА_3 не встиг за життя оформити право власності на вищевказану земельну ділянку на своє і'мя після смерті своєї дружини ОСОБА_2.

Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -"захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав".

При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 00904, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,2784 га, кадастровий номер :69:022:0001 /а.с. 19/.

Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 квітня 2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер :69:022:0001, площа 0,2784 га - відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані - а.с. 19.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадану земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 392, 1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 81, 126, 152 ЗК України, ст.ст. 60, 209, 212, 215, 218, 223, 294, 295 і 296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності за законом на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0,2784 га у межах згідно з планом, призначену для ведення особистого підсобного господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 00904, розташовану на території АДРЕСА_2 (кадастровий номер :69:022:0001), в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Бузунко

Повний текст рішення складений 16 січня 2014 року.