У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 03 березня 2015 року вказаний позов задоволено: шлюб, зареєстрований 17 жовтня 1987 року Дубенським міським відділом ЗАГС Рівненської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис № 288 від 17.10.1987 року) розірвано; після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище «Драганчук».

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неповним зясуванням обставин справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує, що позивачка умисно не повідомила суд про його тимчасове фактичне місце проживання у м. Костопіль, у звязку з чим він не був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи. Вказує на те, що суд всупереч вимогам закону розглянув справу у першому судовому засіданні при його неявці, без повідомлення належним чином та через засоби масової інформації. Зазначає про необґрунтованість позовних вимог та відсутність доказів на підтвердження розпаду сімї, неможливості її збереження тощо. Зауважує, що суд не надав строку для примирення подружжя, тим самим порушивши відповідну норму закону. Покликаючись на неналежну та необєктивну оцінку доказів по справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив із того, що у звязку із припиненням сімейно-шлюбних стосунків між сторонами та фактичним розпадом сімї подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

__________________________________________________________________________

Справа № 559/262/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_3

Провадження № 22-ц 787/825/2015 Суддя-доповідач ОСОБА_4

Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно з ч. 1 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до вимог ч. 2 цієї статті, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 жовтня 1987 року Дубенським міським відділом ЗАГС Рівненської області, актовий запис № 288.

Від шлюбу мають двох дітей: синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти сторін повнолітні.

Відповідач, заперечуючи проти розірвання шлюбу, разом з тим не навів жодних обставин та не надав доказів, за яких збереження шлюбу було б можливе.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невжиття місцевим судом заходів до примирення подружжя як такі, що суперечать нормам сімейного законодавства. Так, відповідно до ст.ст. 111, 112 СК України застосування судом заходів примирення подружжя є правом, а не обовязком суду і в разі встановлення того, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить таким, що мають суттєве значення інтересам будь-кого з подружжя, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні сторони пояснили, що більше двох років проживають окремо, в окремих населених пунктах, і жодних стосунків не підтримують.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу. Висновок суду про розпад сімї і неможливість її збереження відповідає матеріалам справи, і рішення ґрунтується на законі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_4

Судді: підпис ОСОБА_6

підпис ОСОБА_7

Згідно:суддя - доповідач Ковальчук Н.М.