АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6159/14-ц 22-ц/774/1813/К/15
Справа № 212/6159/14-ц Головуючий в 1 інстанції - Ваврушак Н.М.
Провадження №22ц/774/1813/К/15 Доповідач - Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.

при секретарі: Масловій К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі осіб, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" (надалі - ПАТ "Євраз Суха Балка") про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачену заробітну плату за час відпусток за період з 01.01.1995 року по 31.03.2010 року у розмірі 704,41 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в сумі 1403,06 грн., середній заробіток за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати за період з 01.04.2010 року по 31.04.2015 року у розмірі 125400,60 грн., моральної шкоди у сумі 10000 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 2625,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що у період з 1995 року по 31.03.2010 року він працював на різних посадах у відповідача та за час його роботи на підприємстві наказами неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпустки проводилось із порушенням законодавства. Неповна виплата належних йому грошових сум спричинила йому моральні страждання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2015 року позов ОСОБА_4 до ПАТ "Євраз Суха Балка" задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Євраз Суха Балка" на користь позивача середній заробіток за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати при звільненні у сумі 1500 грн., без утримання податків та обов`язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 100 грн. Стягнуто з ПАТ "Євраз Суха Балка" на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої заробітної плати за час його відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, витрат на правову допомогу, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. Також просить змінить рішення суду в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні збільшивши цей розмір з 1500 грн. до 125400,60 грн. та в частині моральної шкоди, збільшивши цей розмір з 100 грн. до 10000 грн. посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ "Євраз Суха Балка" просить апеляційну скаргу представника позивача відхилити, як необґрунтовану та безпідставну.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Судом встановлено, що в період з 1995 року ОСОБА_1 працював в ПАТ «Євраз Суха Балка».

Протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпусці.

У заявлений позивачем спірний період, починаючи з 2001 по 2007 роки Наказами по підприємству № 312 від 25.04.2000 року, № 1252 від 19.12.2001р, № 637 від 29.07.2003р, № 717 від 20.08.2003р., №391 від 21.04.2004 року, №952 від 15.09.2004 року, №83 від 24.01.2005 року, №331 від 21.03.2005 року, № 92 від 31.01.2006 року, №367 від 05.04.2006 року, №1117 від 02.10.2006 року, №23 від 05.01.2007 року, №624 від 08.05.2007 року, №1432 від 10.10.2007 року, №103 від 22.01.2008 року, №614 від 18.04.2008 року, №1269 від 30.07.2008 року, №1705 від 13.10.2008 року неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади працівникам підприємства.

Позивачу у спірному періоді відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час їх відпусток, а саме без корегування їх заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчислені середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати ОСОБА_1 за весь період роботи на ПАТ «Євраз Суха Балка» заробітної плати за час відпусток.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки при звільненні та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення.

За змістом ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Рішення суду в частині розміру стягнутого з відповідача на користь позивача середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати при звільненні оскаржено позивачем, проте доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не можуть бути підставою для збільшення розміру середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати при звільненні.

Так, в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 зазначено, що у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплат суд першої інстанції, враховуючи, що позивачу виплачена сума 141,90 грн., враховуючи положення п.п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, істотність розміру середнього заробітку за час затримки виплат порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин по справі, зокрема, що заборгованість підприємства утворилась за весь час роботи позивача, відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві та подальші дії відповідача, спрямовані на виплату сум недоплати в добровільному порядку та співмірність заявлених вимог вірно встановив розмір цієї виплати в розмірі 1500 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача та відповідача стосовно невідповідності розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки задовольняючи позов в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що підприємством відповідача у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за час перебування у відпустках було порушено права позивача та спричинено йому моральну шкоду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 25.04.2012 року.

Колегія вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий з відповідача в сумі 100 грн. на користь ОСОБА_1 визначений судом першої інстанції з урахуванням характеру порушених прав позивача, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегія суддів заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника позивача про безпідставність відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з пропущенням строку її виплати.

Вирішуючи позовні вимоги в частині компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати колегія суддів виходить з наступного.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-III та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

Таким чином, при розрахунку суми компенсації застосовується "чиста" заробітна плата, тобто нарахована заробітна плата за мінусом суми податку з доходів фізичних осіб, а також внесків до соціальних фондів.

Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Оскільки, в 2012 році ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» нарахована та виплачена позивачеві заробітна плата за період відпусток з 1995 року по 2010 рік, колегія суддів вважає, що наявні підстави для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та приходить до висновку, що така компенсації повинна розраховуватися з 1995 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у зв'язку з тим, що адміністрація підприємства, в порушення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати», нарахувавши та виплативши не донараховану заробітну плату за період відпусток з 1995 року по 2010 рік, не нарахувала і не виплатила передбачену законом компенсацію. Заробітна плата відноситься до доходу, на який нараховується компенсація. Вини позивача в неотриманні заробітної плати, на яку нараховується компенсація, немає, оскільки його заробітна плата та компенсація не нараховувалась і не виплачувалась, хоча такий обов'язок лежить на роботодавцеві, за нарахуванням та отриманням заробітної плати він змушений був звертатись із відповідною заявою, що не передбачено нормами Кодексу Законів про Працю України та Законом України «Про оплату праці».

Розраховуючи суму компенсації ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв'язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати, колегія суддів виходить з наступного. Сума компенсації визначається шляхом перемноження індексів споживчих цін у процентному відношенні та діленням на 100 за період з 1995 року по 2012 рік (позивачем отримані кошти за його заявою у 2012 року) та помноженням на процент суми невиплаченої заробітної плати.

При цьому при розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, колегія суддів враховує суму недоплаченої заробітної плати з урахуванням утримань податку з шахтарів, відповідно до Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а саме 10% ПДФО, 2%- внесок до Пенсійного Фонду України, 0,5%- внесок у Фонд соціального страхування (тимчасова непрацездатність).

Всього компенсація втрати частини заробітної плати (доходу) в зв'язку із порушенням строку виплати позивачу за оспорюваний період, з розрахунку позивача, складає 1403,06 грн., що сторонами не оспорюється, і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника позивача про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої заробітної плати за час його відпусток з огляду на наступне.

Як встановлено матеріалами справи, за заявою позивача, ПАТ «Євраз Суха Балка» ОСОБА_1 в 2012 року, нарахована заробітна плата за час відпусток у сумі 1414,90 грн. та виплачено за мінусом податку - 1202,66 грн.

Відмовляючи в задоволенні позву відповідача в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої заробітної плати за час його відпусток суд першої інстанції врахував положення Спільної Постанови № 3 від 06.02.2012 року Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ "Євраз Суха Балка".

Пунктом 1.3 якої встановлено, що виплата недоплаченої заробітної плати за час відпусток здійснюється з урахуванням фінансових можливостей ПАТ «Євраз Суха Балка» з корегуванням за вищевказаною формулою.

При цьому враховує, що Спільна Постанова прийнята за згодою роботодавця та профспілок, які діють в інтересах робітників, в межах їх компетенції, не суперечать законодавству, й по суті є погодженням з профспілками дій адміністрації.

На виконання постанови видано Наказ № 295 від 16.02.2012 року, яким визначено порядок здійснення виплат. На час ухвалення рішення по справі Постанова та Наказ є чинними.

Зазначена постанова не є предметом спору по справі, що переглядається. З приводу її незаконності позов не заявлено.

Таким чином, з урахуванням того, що позивачу за його заявою виплачено всі суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток у сумі 1202,66 грн., колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої заробітної плати.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу з огляду на наступне.

Відповідно до п.47-48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах " №10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Встановлюючи розмір витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з Договору про надання юридичних послуг від 16.05.2014 року (т.1 а.с.168), в п. 4 якого міститься вичерпний перелік наданих позивачу юридичних послуг.

Так, за складення процесуальних документів позивачем було сплачено представнику 1948 грн. 80 коп., які підлягають стягненню на користь позивача. Також, як убачається із матеріалів справи, представник позивача брала участь в судових засіданнях загальним часом одну годину, розмір оплати за вказаний час, відповідно до вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", складає 974 грн. 40 коп., таким чином з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на правову допомогу в розмірі 2923 грн. 20 коп.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2015 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з пропущенням строку її виплати та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з пропущенням строку її виплати за період з 01.01.2001 року по квітень 2012 року в розмірі 1403 (одна тисяча чотириста три) грн. 06 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2923 (дві тисячі дев'ятсот двадцять три) грн. 20 коп.

В іншій частині рішення суду зал ишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: