Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6412/14-ц Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 43 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зобов»язання надання ключів від вхідних дверей

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 - представника ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та зобов"язати відповідачів не чинити перешкод в користуванні квартирою шляхом надання ключів від вхідних дверей квартири. В обґрунтування вимог зазначав, що він є членом родини відповідачів. У 2008 році разом з ними та померлою у 2009 році матір»ю ОСОБА_7 вони приватизували вищевказану квартиру. Після смерті матері він та його сестра ОСОБА_2 прийняли спадщину, він став власником ? частини квартири. У липні 2013 року він домовився з сестрою про те, що він виконає прибудову до будинку, а вона надасть на це дозвіл, пізніше вона змінила свою думку. Будучи зареєстрованим за вказаною адресою, за сімейними обставинами та за умовами праці, він певний час проживав за межами м. Житомира. На даний час він тимчасово проживає у тещі, іншого житла не має. Оскільки після повернення до м. Житомира відповідачі стали перешкоджати йому проживати в квартирі, просив задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 березня 2015 року позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2. Зобов»язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов»язання їх надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 243,60 грн. судового збору з кожного. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6- представник ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, а саме Свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1 від 12 листопада 2008 року, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_10 в рівних частках /а.с.9/.

Документами КП „Житомирське обласне МБТІ" Житомирської обласної ради підтверджується, що розмір частки кожного співвласника становить 1/6 спірної квартири /а.с.5-7/.

Після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями належної їй 1/6 частини квартири АДРЕСА_4, стали її діти - дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 в 1/2 частці кожен, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.07.2013 року/а.с.8/.

Відтак, позивач є співвласником квартири АДРЕСА_5, частка якого у праві власності на неї становить 1/4 частину (1/6 + 1/12).

ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі з 12.02.1993 року, про що свідчить відповідна відмітка у його паспорті /а.с.29/.

Показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 встановлено, що у спірній квартирі фактично проживають сестра позивача ОСОБА_2 зі своїм сином ОСОБА_3 Зазначені свідки також пояснили, що ці відповідачі не допускають позивача у квартиру АДРЕСА_4 через погані відносини, які існують між ними, у позивача відсутні ключі від вхідних дверей квартири, але разом з тим він користується самовільними прибудовами.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції на підставі положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317,321,391 ЦК України дійшов обгрунтованого висновку про захист прав позивача, як власника 1/4 частини спірної квартири, шляхом вселення його до квартири із зобов"язанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надати позивачу ключі від квартири.

Оскільки судом встановлено, що дочка ОСОБА_2 ОСОБА_4 та її неповнолітня дитина ОСОБА_5 у спірній квартирі не проживають і не чинять перешкод позивачеві у користуванні квартирою, що фактично ним (позивачем) не заперечується, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові до цих відповідачів.

Посилання в апеляційній скарзі представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 на те, що позивач неодноразово уточнював позовну заяву, та просив спочатку усунути перешкоди в користуванні квартирою лише двома відповідачами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а потім - усіма відповідачами, не впливає на правильність вирішення спору, оскільки позивач використав своє процесуальне право, передбачене ст.ст. 11, 31, 33 ЦПК України, залучивши до участі у справі, як відповідачів, усіх співвласників спірної квартири.

Доводи в апеляційній скарзі щодо показань свідків зводяться до переоцінки їх свідчень і не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дав оцінку доказам у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд при винесенні рішення повинен був керуватись ст. 382 ЦК України також є безпідставними. Так, відповідно до ч.1 ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до технічного паспорту КП „Житомирське обласне МБТІ" Житомирської обласної ради, виготовленого станом на 28.01.2013 року, спірна квартира складається з 2-х ізольованих жилих кімнат - 3-5 площею 10,2 кв.м. і 3-6 площею 10,70 кв.м., коридору 3-1 площею 8,10 кв.м., коридору 3-3 площею 3,0 кв.м., кухні 3-4 площею 9,50 кв.м., кладової 3-2 площею 3,20 кв.м./а.с.5-7/.

Самовільно збудовані та не узаконені приміщення, позначені на плані будинку (3-7,3-8,3-9,3-10,3-11,3-12), не відносяться до спірної квартири, загальна площа якої становить 44,7 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1 від 12 листопада 2008 року /а.с.7/, а тому доводи в апеляційній скарзі про те, що ці об"єкти відносяться до квартири №3 є безпідставними.

Окрім того, суд першої інстанції не задовольнив вимоги позивача по відношенню до відповідача ОСОБА_4, а тому апеляційна скарга її представника ОСОБА_6 є безпідставною, а його посилання на те, що вселення позивача до спірної квартири вплине на права ОСОБА_4, яка є співвласником спірної квартири, є необґрунтованими, оскільки позивачу, як і відповідачам, зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності, а власник має право безперешкодно користуватись своїм майном.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді