У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2615/0708/71-064, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 93 тис. доларів США зі строком повернення до 23 липня 2038 року включно, та сплатою 11,4 % річних за користування кредитом, а позичальник зобов'язався повернути кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до п. п. 2.1, 2.2 якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації.

З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом із правами вимоги фактора переходять всі пов'язані з ним права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Разом з тим, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п. п. 2.1, 2.2 якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених із боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги фактора переходять всі пов'язані з ним права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 23 липня 2008 року № 2615/0708/71-064.

У порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15 травня 2014 року становить: заборгованість за кредитом - 92 144 тис. доларів США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку складає - 1 074 673 грн 91 коп.; заборгованість за відсотками - 47 599,53 доларів США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку складає 555 152 грн 51 коп.; пеня - 64 309,10 доларів США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку складає 218 252 грн 55 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками кого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем належно виконувались зобов'язання за кредитним договором від 23 липня 2008 року № 2615/0708/71-064, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду від 03 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, кредитна заборгованість відповідача станом на 28 листопада 2012 року, тобто на день відступлення права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», становила 2 271,75 доларів США за основною сумою кредиту, 187,12 доларів США за процентам; 790,27 доларів США із пені, а розрахунки кредитної заборгованості, надані ТОВ «Кредитні ініціативи» не містять відомостей щодо погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором за період з серпня 2008 року по листопад 2012 року включно, у зв'язку із чим суд позбавлений можливості дати оцінку об'єктивності наданого позивачем розрахунку заборгованості, (а.с. 149-150). Надані позивачем реєстри заборгованості боржників від 28 листопада 2012 року, за якими кредитна заборгованість ОСОБА_2 становить 160 993,08 доларів США, не містять доказів на підтвердження розрахунку. Ураховуючи здійснені відповідачем платежі на погашення кредитної заборгованості, а зазначений у реєстрах розмір заборгованості спростовується письмовим повідомлення первісного кредитора ПАТ «Сведбанк» від 14 грудня 2012 року, відповідно до якого загальна заборгованість відповідача становила 3 249,14 доларів США, і позивачем не усунуті розбіжності у розрахунку кредитної заборгованості з урахуванням здійсненого відповідачем погашення боргу.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установлено, що матеріали справи містять розрахунки надані позивачем, згідно з якими станом на 28 листопада 2012 року у ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором існувала заборгованість у розмірі 160 993,08 доларів США.

Однак рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року, установлено, що на момент передачі права вимоги за договором факторингу від 28 листопада 2012 року, від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», заборгованість відповідача за кредитним договором становила 3 249,14 доларів США.

Матеріали не містять доказів розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 2615/0708/71-064 із якого можливо було б установити фактичні обставини, а саме: коли почала виникати заборгованість, в яких розмірах, які суми та коли саме сплачувалися боржником на погашення заборгованості та як вони зараховувалися.

Ненадання позивачем такого розрахунку позбавило суди можливості встановити дійсний розмір кредитної заборгованості уразі порушення відповідачем умов зазначеного кредитного договору.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова