Справа № 559/522/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючого судді Ралець Р.В.

в особі секретаря Крушняк О.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про про захист прав споживачів

В С Т А Н О В И В :

В обгрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що 31 липня 2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" було укладено договір фінансового лізингу № 000837, згідно з яким Відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно- предмет лізингу, а Позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно із умовами цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. та Додатку № 3 до вказаного Договору предметом лізингу є трактор "Pougfeug" 404 DCL.

31.07.2014р. позивач перерахував на рахунок Відповідача кошти в сумі 15 000 грн., про що свідчить квитанція № 24808.12.04.1 від 31.07.2014р.

18.08.2014р. позивач звернувся із листом до Відповідача, в якому просить повернути сплачені грошові кошти та достроково розірвати договір, на що отримав відповідь про те, що договір вважається розірваним, а кошти не підлягають поверненню, оскільки це комісія за організацію, а згідно із п. 12.11 Договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 20 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Вважає, що така умова порушує його права, як споживача і повинна бути визнана недійсною з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умова договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

В Договорі відсутні положення про зобов'язання Відповідача сплатити Позивачу компенсацію у разі розірвання Договору з ініціативи Відповідача, проте в Договорі закріплене положення про не повернення Позивачу коштів сплачених Відповідачу у зв'язку із розірванням Договору з ініціативи Позивача.

Тобто, умова передбачена в п. 12.11 Договору проте, що 20% сплачених Лізингоодержувачем авансових платежів, а також комісія за організацію Договору не повертаються є несправедливою, у зв'язку із прямою вказівкою на це норми чинного законодавства України.

Згідно із ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Оскільки, як наведено вище Договір розірвано, то змінювати положення передбачене п.12.11 Договору немає сенсу, а враховуючи його обмежуючий характер для прав Позивача то положення передбачене п. 12.11 Договору повинно бути визнано недійсним.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

Не повернення Позивачу сплачених коштів в розмірі 15 000 грн. відбулося у зв'язку із застосуванням Відповідачем умови передбаченої п. 12.11 Договору, яка обмежує права Позивача. Тобто, Позивач зазнав збитків, а тому Відповідач повинен відшкодувати Позивачу збитки в розмірі 15 000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримав свої вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позові. Окрім цього, позивач пояснив що лізингова компанія його ошукала, оскільки предметом лізингу за попередніми домовленостями був екскаватор на базі трактора МТЗ. Однак, в ході оплати та підпису договору було виявлено, що представниками лізингової компанії було змінено предмет лізингу та вартість товару з 105 тисяч гривень на 150 тисяч гривень. В день підписання договору та проведення авансового платежу виявивши невідповідність домовленостям не ставив питання про розірвання договору та повернення коштів, оскільки вірив у запевнення представників лізингової компанії про те, що йому протягом 7 - ми днів буде поставлено попередньо домовлений предмет лізингу. Договір ним був прочитаний, погоджений та підписаний особисто. Також ним з метою виконання договору було сплачено 15 тисяч гривень авансового платежу. Просить задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з"явився, подавши заперечення про повне не визнання позовних вимоги в якому посилається на те, що 31 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" та ОСОБА_3 було укладено Договір фінансового лізингу № 000837 .

Відповідно до п. 1.1 Договору, Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

На виконання Договору фінансового лізингу № 000837, Позивач 31 липня 2014 року, згідно з Додатком № 1 до зазначеного Договору, що є його невід'ємною частиною, сплатив 15 000,00 грн. - комісії за організацію, згідно п. 8.2.1а ст. 8 Договору.

Договір фінансового лізингу № 000837 вчинений у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", підписаний ОСОБА_3 добровільно на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови, тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, 31 липня 2014 року, в день підписання Договору, позивач також написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору і отримав свій примірник Договору разом з Додатками №№ 1, 2, 3. а також ОСОБА_3 31 липня 2014 р. підписав заяву на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель, та вартість Предмета Лізингу, котрий він самостійно обрав.

Комісія за організацію в сумі 15 000,00 грн., що сплачена Позивачем відповідно до умов Договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору лізингу. Такі витрати передбачено ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору.

Вислухавши позивача та його представника та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2014 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу № 000837, згідно з яким Відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно- предмет лізингу, а Позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно із умовами цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. та Додатку № 3 до вказаного Договору предметом лізингу є трактор "Pougfeug" 404 DCL.

Відповідно до ст. 12 п. 12.11 договору лізингу, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок л і чи нго дав ця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Позивач на виконання умов договору сплатила відповідачу комісію за організацію договору в сумі 15000 грн., а 18 серпня 2014 року звернувся до останнього із заявою про його розірвання.

Відповідач листом від 09 вересня 2014 року №380 повідомив позивачу, шо на підставі його заяви договір лізингу розірвано.

Згідно з ч.І ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також ч.3 цієї статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою ст.203 нього Кодексу.

За приписами ч.І ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Доводи сторони позивача про те, що умови п.12.11 договору лізингу є несправедливими, оскільки в порушення вимог п.4 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" в договорі не встановлено право позивача, як споживача, на одержання відповідної компенсації від ТОВ "ЛК "Еталон", як виконавця у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Проте, судом не встановлено таких ознак у спірному договорі, а тому відсутні підстави для кваліфікації його умов несправедливими, зокрема, п. 12.11 договору лізингу.

Крім того, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при підписанні спірного договору фінансового лізингу погодився з його умовами, не заперечував проти надання послуг та внесення платежів. Договір лізингу був підписаний обома сторонами. Відповідно до ч.І ст.638 ЦК України договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договорів не висловлювали, підпис позивача на договорі свідчить про її згоду на укладення договору лізингу саме на тих умовах, які зазначені в договорі. Згідно заяви ОСОБА_2 від 31 липня 2014 року, останній прочитав та зрозумів умови договору фінансового лізингу, в повному обсязі, а також отримав свій примірник договору та додатки до нього. При цьому, в додатку №1 до договору фінансового лізингу, підписаного позивачем, наявна інформація про сплату комісії за організацію в розмірі 15000 грн.

Доводи позовної заяви про те, що відповідач не вчинив жодних дій на виконання договору щодо його організації суд відхиляє, оскільки згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Окрім цього, стороною позивача суду не надано жодного обґрунтування щодо своїх тверджень.

На підставі викладеного,керуючись ст. 3, 6, 57,60,174, 212, 215, 224 ЦПК України, суд-,

Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Лізингова компанія Еталон" про захист прав споживача та стягнення 15000 гривень заподіяних збитків - за необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: