АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4625/15 Справа № 183/5977/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
24 червня 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа Управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 16 вересня 2014 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що 26 липня 2005 року між нею та відповідачем, як підприємцем, укладено трудову угоду, яка була зареєстрована 26 липня 2005 року Новомосковським центром зайнятості.

Фактично вона працювала з 10 квітня 2005 року, та пропрацювавши до кінця липня заявила про розірвання трудових відносин, оскільки у відповідності до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору.

До 2014 року вона перебувала у вимушеному прогулі, постійно вимагаючи від ОСОБА_3 звільнити її з роботи, але остання уникала зустрічей з нею.

11 квітня 2014 року позивач була звільнена з роботи, про що внесений відповідний запис до трудової книжки.

У відповідності до запису в трудовій книжці, позивач працювала у ОСОБА_3 в період з 26 липня 2005 року до 11 квітня 2014 року, незважаючи на це, ОСОБА_3 не вносила належні платежі страхових внесків до Пенсійного фонду України, в звязку з чим, позбавила її трудового стажу, Управлінням Пенсійного фонду України відмовлено їй в оформленні пенсії по досягненню 55 років, в звязку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

В звязку з наведеним, позивач просила суд зобовязати відповідача сплатити до Управління Пенсійного фонду України в м.Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області заборгованість, визначену Пенсійним фондом України за позивача, яка працювала в період з 01 грудня 2007 року по 11 квітня 2014 року.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх незаконності та безпідставності.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 липня 2005 року між позивачем та відповідачем, як фізичною особою-підприємцем, був укладений трудовий договір, який у той же день був зареєстрований в Новомосковському центрі зайнятості.

З моменту укладання зазначеного трудового договору, позивач заявила про розірвання трудового договору, на роботу не виходила, заробітна плата їй не нараховувалася та не виплачувалася, трудова книжка знаходилася у ОСОБА_2

З 28 жовтня 2005 року по 16 листопада 2007 року ОСОБА_2 працювала продавцем продовольчих товарів згідно трудового договору № 962 від 28 жовтня 2005 року з ПП ОСОБА_4, що підтверджується копією трудової книжки.

Трудовий договір між сторонами був розірваний 11 квітня 2014 року, що підтверджується копією трудової книжки та не заперечувалося сторонами у справі.

Згідно ч.1, 2 ст.20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що позивач з моменту укладання трудового договору у відповідача фактично не працювала, заробітна плата їй не нараховувалася та не виплачувалася, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Посилання апелянта на те, що позивач має позитивні характеристики, відповідно до закону має право самостійно зробити відповідні внески не може бути прийнято до уваги, оскільки не має правового значення при вирішенні даної справи.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_5