Провадження № 2/161/3281/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 07.07.2015 року звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк (надалі - ПАТ КБ ПриватБанк) про визнання договору поруки припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.02.2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений договір кредитної лінії №VO21GL (надалі- кредитний договір), відповідно до якого, банком останньому було надано кредит в розмірі 56 090,00 доларів СІІІА.

В якості забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між ним та відповідачем був укладений Договір поруки №VO21GL/2 від 11.02.2008р.

Крім цього, в забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором були укладені: договір поруки №VO21GL/1 від 11.02.2008 р. з ОСОБА_6 та договір поруки №VO21GL/3 від 11.02.2008 р. з ОСОБА_5.

Зазначає, що 21 травня 2015 року на його адресу надійшла позовна заява про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованості в розмірі 51194,84 долари США, що за курсом Національного Банку України від 24.04.2015року складає 1153419,68грн. за кредитним договором. Із доданих до позовної заяви документів він вперше дізнався, що 02.04.2012р. між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №VO21GL-1/1 до кредитного договору №VO21GL від 11.02.2008р. Відповідно до додаткової угоди п.6.9 кредитного договору сторони узгодили, що при настанні однієї із умов, передбаченої в п.6.2 договору, розмір відсоткової ставки за користування кредитом становить розмір, що встановлений на дату звільнення позичальника наказом Банку/рішенням кредитного комітету Банку; розмір відсоткової ставки за користування кредитом 14,04 % річних, зазначений в цьому пункті договору є чинним з дня складання позичальником, в системі електронного документообігу Банку обхідного листа про звільнення з роботи. Обхідний лист позичальника про звільнення з роботи із урахуванням умов цього пункту договору містить в собі інформацію про розмір щомісячного платежу за кредитом та розмір узгодженого згідно цього пункту договору, розміру відсоткової ставки за користування кредитом та є письмовим повідомленням позичальника про зміну розміру відсоткової ставки та розміру щомісячного платежу.

Додатковою угодою №VO21GL-1/1 до кредитного договору, №VO21GL від 11.02.2008р. про зміну відсоткової ставки та розміру щомісячного платежу (передбачена можливість збільшення відсоткової ставки до 14,04% річних), а тому фактично збільшується обсяг відповідальності для поручителя. Після укладення додаткової угоди до кредитного договору, договори поруки не переукладались і поручителі не давали будь-якої згоди на зміну умов кредитного договору.

Відповідно до п.13 договору поруки №VO21GL/2 від 11.02.2008 року зміни і доповнення до договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Зазначає, що згідно чинного законодавства України, порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати припиненим договір поруки №VO21GL/2 від 11.02.2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання зобовязань.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, подавши письмове заперечення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений договір кредитної лінії №VO21GL, відповідно до якого, банком останньому було надано кредит в розмірі 56 090,00 доларів СІІІА, зокрема: кредит у розмірі 51000,00 доларів США на придбання нерухомості, а також в розмірі 5090грн. на оплату страхових платежів під 10,8 процентів річних на термін до 11 лютого 2028 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що ПАТ КБ „ПриватБанк» свої зобовязання за вищевказаним договором виконав в повному обсязі.

В якості забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між позивачем та відповідачем був укладений Договір поруки №VO21GL/2 від 11.02.2008р.

Крім цього, в забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором були укладені: договір поруки №VO21GL/1 від 11.02.2008 р. з ОСОБА_6 та договір поруки №VO21GL/3 від 11.02.2008 р. з ОСОБА_5.

Як встановлено судом, при укладенні кредитного договору та відповідно договору поруки було дотримано всіх передбачених законом істотних умов договору, які були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами, так і прийняті ними, як обовязкові умови договору.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука є додатковим зобов'язанням, що виникає на підставі договору, за яким до зобов'язання основного боржника приєднується зобов'язання іншої особи, що за нього ручається. Вона покликана забезпечити належне виконання боржником основного зобов'язання.

Як слідує із змісту ст. 553 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, і обов'язок поручителя надати таке ж виконання, до якого зобов'язаний основний боржник.

Відповідно ч. 1 ст. 559 ЦК України. порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як слідує із ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії.

Як вбачається з договору, договором поруки, сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель .

Із змісту п. 2.3.1 кредитного договору слідує, що сторони наперед обумовили можливість збільшення процентної ставки по Договору, зокрема: «п. 2.3.1 Договору передбачає, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом ...»

Згідно закону, який діяв на момент укладення договору (ст. 651 ЦК України) дозволялося в односторонньому порядку змінювати умови договору, якщо це було передбачено умовами самого договору.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють відсоткові ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Згідно вимог ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк не може видавати кредити під відсоток, ставка якого нижче ніж процентна ставка за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах.

Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, відповідно до п. 3.5. Постанови Правління Національного Банку України "Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" від 10.05.2007р. передбачено, що в договорі про надання споживчого кредиту може встановлюватися, що процентна ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного Банку України або в інших випадках.

Судом встановлено, що сторони в момент укладення як кредитного, так і договору поруки обговорили всі істотні умови, зокрема, умову про збільшення розміру процентної ставки за договором, на що свою згоду дав і поручитель, поставивши власний підпис на договорі, а тому посилання позивача на те, що проценти за користування кредитними коштами збільшені без його відома, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності є безпідставним.

Як слідує із п. п. 2, 3,4 Договору поруки, поручитель підтвердив, що з усіма умовами договору про надання кредиту він ознайомлений. Додаткового погодження та повідомлення кредитним договором та договором поруки не передбачено.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, станом на 28.09.2015р., перебуває у трудових відносинах з ПАТ КБ «ПриватБанк» .

В судовому засіданні встановлено, що договір поруки в день його укладення був підписаний позивачем ОСОБА_3 добровільно, з умовами договору позивач при укладенні договору був ознайомлений та висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 546, 553, 554, 559 ч.1, 598, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору поруки припиненим.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта