У х в а л а

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Коротуна В.М., Євграфової Є.П.,

Парінової І.К., Cитнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 4 273,50 грн, з кінцевим терміном повернення до 14 червня 2007 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_3, станом на 17 квітня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 26 113,86 грн.

Судовим наказом Балтського районного суду Одеської області від 05 червня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість у розмірі 7325,78 грн.

Враховуючи вказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 23 432,38 грн.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № ОDР0КХ10380627 від 14 грудня 2006 року в розмірі 23 432,38 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся за захистом порушеного права після спливу строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що в заяві позичальника на отримання кредиту від 14 грудня 2006 року зазначено, що він ознайомлений та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, якими передбачено строк позовної давності п'ять років, а також погодився з тим, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ним і банком кредитний договір, а тому строк позовної давності ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Судами встановлено, що 14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 4 273,50 грн., з кінцевим терміном повернення до 14 червня 2007 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_3 станом на 17 квітня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 26 113,86 грн.

Судовим наказом Балтського районного суду Одеської області від 05 червня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість у розмірі 7325,78 грн.

Суд апеляційної інстанції в своєму рішення посилається на пункт 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) яким передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, вірно виходив із того, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка" (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідачки, тому такі умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 14 грудня 2006 року.

При цьому, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк позовної давності ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено.

Безпідставно скасувавши законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року скасувати, рішення Балтського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: В.М. Коротун

Є.П. Євграфова

І.К. Парінова

О.М. Cитнік