Справа №591/3946/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шершак М. І.
Номер провадження 22-ц/788/58/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7,

про усунення від права на спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

04 червня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищевказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким вони разом прожили 21 рік. Після його смерті відкрилась спадщина. Заповіт спадкодавцем складено не було. Вона постійно проживала разом зі спадкодавцем, відповідно і має право на спадкування за законом в першу чергу та у встановлений строк звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. До державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись дочки спадкодавця від першого шлюбу, відповідачі у справі. З 2008 року ОСОБА_8 хворів на тяжкі хвороби, через які та похилий вік він потребував постійного піклування, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, піклування та матеріальної допомоги. У 2008 році, після погіршення стану здоров'я ОСОБА_8, відносини між ним і дочками погіршились, у зв'язку з чим відповідачі припинили спілкування із спадкодавцем. Вона та ОСОБА_8 неодноразово звертались до відповідачів з проханням врахувати стан здоров'я батька та відновити відносини, зважаючи на те, що разом із ними було б легше доглядати за хворим чоловіком. Зазначені спроби позитивного результату не дали. Дочки спадкодавця, який був у безпорадному стані, мали змогу надавати допомогу своєму батьку ОСОБА_8, проте свідомо не надавали йому її ні в якому вигляді.

Посилаючись на такі обставини ОСОБА_6 просила суд відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України усунути від права на спадкування за законом відповідачів.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2014 року позов задоволено.

Усунено ОСОБА_3, 1968 року народження та ОСОБА_4, 1977 року народження від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, в дольовому порядку судові витрати на користь ОСОБА_6, у розмірі 243,60 грн., по 121,80 грн., з кожної.

В апеляційні скарзі ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Всі доводи апеляційної скарги по суті зводяться до наступного: 1) суд першої інстанції задовольнив позов не встановивши факт безпорадного стану ОСОБА_8; 2) ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не дав належної правової оцінки показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є професійними лікарями та пояснили суду, що незважаючи на хвороби ОСОБА_8 він міг самостійно забезпечити свою життєдіяльність; 3) відсутність у померлого безпорадного стану також підтверджується належними доказами, відповідно яких ОСОБА_8 після силового розгону мирного протесту 30 листопада 2013 року в знак протесту оголосив голодування; 4) є помилковими висновки суду щодо умисного ухилення відповідачів від надання допомоги батьку.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, а представник ОСОБА_6 - ОСОБА_11 та третя особа ОСОБА_7 заперечували проти них, вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом першої черги, які звернулись у встановлений строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_6 - дружина померлого, яка проживала за життя спадкодавця з ним та відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 - дочки від першого шлюбу померлого.

ОСОБА_8, з 2008 року по день смерті, тяжко хворів. З наданої медичної документації відносно ОСОБА_8, а також оглянутого в судовому засіданні оригіналу його медичної карти, вбачається, що він мав ряд захворювань, а саме: «Глаукома обох очей, катаракта, забетична ретинопатія, помутнення рогівки, ексфоліативний синдром, ОУГ 1-В, тромбоз РС» та у 2009 році отримав третю групу інвалідності по зору безтерміново. ОСОБА_8 майже осліп, крім того, тривалий час хворів на цукровий діабет, гіпертонічну хворобу 2 ступеню, ішемічну хворобу серця, тромбоз, стабільну стенокардію, напруги ФКII, іфузний кардеосклероз, атеросклероз аорти, екстросистолію, гіпертонічну аміопатію сітківки та безліч інших хвороб (хронічний холецистит, аневризма черевного відділу, хронічний простатит, мочесольовий діатез, полікістоз нирок, нефропатоз».

Таким чином ОСОБА_8, потребував сторонньої допомоги, яку йому надавала лише дружина і її син від першого шлюбу, який є третьою особою у цій справі.

Відповідачі та їх представник в порушення вимог ст.60 ЦПК України не надали суду належних доказів, які б свідчили, що ОСОБА_8 під час лікування хвороб надавалась матеріальна допомога.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог закону не дотримався.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадний стан - це безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, слід з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частинами 1, 4 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції в порушення вищезгаданих норм закону не зазначив в оскаржуваному рішенні, чому він відмовив у прийнятті показань свідків, які є професійними лікарями, а саме показань завідуючої денного стаціонару КУ «Сумська міська клінічна лікарня №5» ОСОБА_9, що особисто надавала медичну допомогу ОСОБА_8 та показань завідуючої пульмонологічного відділення КЗ СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_10 Вказані свідки на основі медичної документації ОСОБА_8 дали показання про те, що незважаючи на хвороби останнього, він був спроможний самостійно забезпечувати свою життєдіяльність (т. 1 а.с. 237-238).

Названі свідки, на думку колегії суддів, не є зацікавленими особами у справі, не мають майнового інтересу до предмета спору, тому їх показання слід вважати об'єктивними та достовірними.

Як убачається з фототаблиць, наданих відповідачами, їхній батько у період з 2008 року та по кінець листопада 2013 року (т. 2 а.с. 30-64), не був безпорадною особою, що потребувала стороннього догляду та піклування. Цим доказам суд першої інстанції належної оцінки теж не дав.

На думку колегії суддів загальновідомими, відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, є обставини відносно того, що в системі УТОС працюють на виробництві тисячі інвалідів по зору, в тому числі і першої групи. Такі люди живуть в умовах обмеженої життєдіяльності, проте їх не можна вважати безпорадними особами відповідно до змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального закону вищезгаданого не врахував, та помилково вважав ОСОБА_8 інваліда 3 групи по зору безпорадною особою і з цієї підстави.

Крім того, суд першої інстанції в порушення ст. 10 ЦПК України, не з'ясував даних про майновий стан ОСОБА_8 та ОСОБА_6

За клопотанням осіб, які брали участь в апеляційному розгляді справи такі дані (довідки) були витребувані з управління Пенсійного фонду України в м.Сумах та долучені до матеріалів справи.

З названих доказів вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 протягом 2012-2013 років отримували щомісячно, кожен окремо, пенсію, приблизно в розмірі від 3200 грн. до 3600 грн. Такий розмір пенсії в три рази більший мінімального розміру пенсії в Україні в цей період.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд не мав передбачених законом підстав усунути рішенням від права спадкування за законом відповідачів.

Також колегія суддів вважає, що позивачкою в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю позивачкою обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального та процесуального права (п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7, про усунення від права на спадкування за законом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги 121,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7, про усунення від права на спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -