Справа № 367/4829/14-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О.В.
Провадження № 22-ц/780/287/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб
Категорія 1 11.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.

за участі секретаря Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 7 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області, третя особа - Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач пред»явила в суді названий позов посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2.

В 1989 році ними було організовано та створено виробничий кооператив "Керсилл", який був зареєстрований в Ірпінському міськвиконкомі рішенням № 191/1 від 01 липня 1989 року, головою якого був покійний чоловік ОСОБА_2

Для здійснення виробничої діяльності між виробничим кооперативом "Керсилл" та радгоспом "Рубежівський", що знаходиться в селі Мих. Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області 25 серпня 1990 року було укладено договір оренди приміщення колишньої насосної станції "Ірпінь" та земельної ділянки, на якій вона розташована. Відповідно до цього договору радгосп "Рубежівський" передав, а виробничий кооператив "Керсилл" прийняв в оренду приміщення колишньої насосної станції та земельну ділянку, на якій вона знаходиться площею 0,08 га терміном на 50 років з правом викупу приміщення та земельної ділянки.

Рішенням загальних зборів членів виробничого кооперативу "Керсилл" від 30 грудня 1990 року (протокол № 6) було вирішено припинити роботу кооперативу та майно кооперативу розділити між членами кооперативу.

Відповідно до вказаного рішення загальних зборів членів виробничого кооперативу "Керсилл" ОСОБА_2 було передано у власність споруду колишньої насосної станції, яка була переобладнана у виробничу майстерню та все інше обладнання, майно і інструменти станції (майстерні), як придбані для кооперативу за власні кошти ОСОБА_2

Актом прийому-передачі від 21 січня 1991 року виробничим кооперативом "Керсилл" ОСОБА_2 було передано споруду виробничої майстерні (колишня насосна станція "Ірпінь" площею 48 кв. м.) та земельну ділянку, на якій знаходиться ця майстерня площею 0,08 га.

Позивач вважала, що право власності ОСОБА_2 на передану йому будівлю майстерні (колишню насосну станцію "Ірпінь"), що розташована по АДРЕСА_1 є законним, правомірним та з 1991 року до цього часу ніким не оскарженим, не запереченим і не відміненим.

ОСОБА_2 в органах бюро технічної інвентаризації м. Ірпінь таке право власності на цю будівлю майстерні не зареєстрував, хоча, починаючи з 1992 року він разом з їх сином ОСОБА_3 працював у цій майстерні до своєї смерті як підприємець .

Також доказом та підтвердженням того, що спадкодавець ОСОБА_2 використовував приміщення майстерні як приватну власність є і ті обставини, що 11 травня 1994 року між ОСОБА_2 як приватним підприємцем та радгоспом "Рубежівський" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,08 га, на якій знаходиться будівля майстерні за адресою АДРЕСА_1.

На даний час у вказаній майстерні працює підприємцем без створення юридичної особи та виготовляє металовироби їх син ОСОБА_3

Лише після смерті чоловіка, після її звернення до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, після отримання постанови державного нотаріуса від 29 січня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, їй стало відомо, що спадкодавцем своєчасно та в установленому законом порядку в органах БТІ не було зареєстровано його право власності на майстерню, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вважає, що ОСОБА_2 було вчинено правочин, направлений на набуття права власності на будівлю майстерні, але який чомусь не був зареєстрований відповідно до ч.3 ст. 182 ЦК України; при цьому факт відсутності державної реєстрації права власності на нерухомість (майстерню) не був оскаржений до суду іншою стороною правочину або зацікавленою особою. Тобто на даний момент правочин про передачу у власність ОСОБА_2 будівлю майстерні у приватну власність є законним.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме - будівлю майстерні, що розташована по АДРЕСА_1, загальною площею 203,7 кв. м.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд застосував ті самі положення закону які регулюють виникнення права власності на які посилалась позивач у своєму позові, а тому за логікою мислення суд мав задовольнити позов, однак при цьому суд відмовив у позові.

Позивач вважає, що оскільки підставою для відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину була відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, позивач тому і звернулась до суду за захистом свого права на отримання спадщини і при цьому надала суду пакет документів, які підтверджували виникнення у спадкодавця права власності на спадкове майно, а тому суд мав постановити рішення саме на підставі наданих позивачем доказах. Однак суд відмовив у позові з підстав ненадання позивачем правовстановлюючих документів на майно, що є не логічним, оскільки саме ці обставини і змусили позивача звернутись до суду із позовом.

Позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є дружина померлого ОСОБА_1, яка належним чином прийняла спадщину, а також діти померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які відмовились від прийняття спадщини на користь дружини померлого ОСОБА_1.

29 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1, що залишився після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 січня 2014 року № 142/02-31 Державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавель А.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі на її ім"я свідоцтва про право на спадщину за законом на будівлю АДРЕСА_1, що залишився після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2, оскільки документом, що підтверджує належність померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 зазначеної будівлі є лише Технічний паспорт на будівлю за адресою АДРЕСА_1, виданий Ірпінським БТІ 01 квітня 2013 року, Акт передачі приміщення бувшої насосної станції і прилеглої до неї земельної ділянки від 04 жовтня 1990 року та Акт приймання-передавання споруди майстерні кооперативу "Керсилл" від 21 січня 1991 року. З відповіді КП КОР Ірпінське БТІ № 638 від 08 червня 2012 року вбачається, що інвентаризаційна справа на буд. АДРЕСА_1 - відсутня, також не виявлено і інших зареєстрованих за ОСОБА_2 прав власності на об'єкти нерухомого майна по Ірпінському регіону і таким чином за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на будівлю зареєстровано не було.

01 квітня 2013 року Ірпінським бюро технічної інвентаризації оформлений технічний паспорт на виробничий будинок АДРЕСА_1.

25 серпня 1990 року між радгоспом "Рубежівський" та виробничим кооперативом "Керсилл" в особі голови кооперативу ОСОБА_2 був укладений Договір оренди будинку колишньої насосної станції "Ірпінь" і прилеглої земельної ділянки, згідно якого радгосп зобов'язався надати кооперативу будинок колишньої насосної станції з прилеглою земельною ділянкою в розмірі 0,08 га, а кооператив вправі після викупу будинку насосної розпоряджатися ним та побудованими будівлями та спорудами на свій розсуд.

Згідно Акту передачі приміщення бувшої насосної станції "Ірпінь" і прилеглої до неї земельної ділянки від 04 жовтня 1990 року згідно договору, укладеного радгоспом "Рубежівський" та кооперативом "Керсилл" від 25 серпня 1990 року проведено передачу приміщення колишньої насосної станції радгоспу "Рубежівський" у власність кооперативу "Керсилл", приміщення станції розміром 6мх8м знаходиться рядом з АДРЕСА_1.

Згідно копії протоколу № 6 від 30 грудня 1990 року загальних зборів членів виробничого кооперативу "Керсилл" вирішено у зв'язку з ліквідацією кооперативу майном розпорядитися наступним чином: автомашину марки МАЗ 5549 д. н. НОМЕР_1 , автомашину марки ГЗСА 3704 д. н. НОМЕР_2, трактор шасі Т-16П, будинок виробничої майстерні в АДРЕСА_1 та інше майно передати громадянину ОСОБА_2, як набуте ним за рахунок власних коштів.

Згідно Акту приймання-передавання будинку майстерні к-ву "Керсилл" ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв будинок виробничої майстерні кооперативу "Керсилл", розташований поряд с. Романівка.

Згідно довідки від 2 квітня 1991 року № 388 начальника податкової інспекції В.Ф. Дейнека кооператив "Керсилл" закритий з 01.01.1991 року рішенням № 338/3 від 20.11.90 р. Ірпінського міськвиконкому і заборгованості за кооперативом "Керсилл" перед бюджетом не має.

Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 29020650 від 05.11.2014 року, виданого Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо власника будинку АДРЕСА_1 відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача про те, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на праві власності належало приміщення будівлі АДРЕСА_1, а Технічний паспорт та Акти приймання-передавання не є правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності на нерухоме майно.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Вказану вимогу позивач виконала та звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. На інше спадкове майно, яке входило до складу спадщини, позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину.

Позивач не мала правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке вона вважала спадковим, і з цих підстав нотаріус обґрунтовано відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач вважає, що право власності на спірне майно у спадкодавця виникло 21 січня 1991 року при передачі йому спірного майна від кооперативу «Керсилл» .

На час виникнення спірних правовідносин вони регулювались ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка взагалі не передбачала права приватної власності громадян, а передбачала лише право особистої власності громадян.

Відповідно до ст. 100 ЦК УРСР в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Таким чином у спадкодавця не могло виникнути право власності на передане йому кооперативом майно у січні 1991 року, оскільки це майно не було житловим будинком.

Разом із тим, з 1991 року, коли спірне майно було передане у користування спадкодавця і до його смерті законодавство щодо оформлення права власності на нерухоме майно неодноразово змінювалось.

З набранням чинності ЦК України 2004 року спадкодавець ОСОБА_2 також не оформив спірне майно у визначеному законом порядку, не провів його інвентаризацію, не зареєстрував в реєстраційних органах, однак продовжував ним користуватись без належно оформлених документів.

Як вбачається із технічного паспорту на будівлю, який був виготовлений Ірпінським бюро технічної інвентаризації 01 квітня 2013 року виробниче приміщення складається із чотирьох кімнат загальною площею 203,7 кв.м. і є самовільно збудованим.

Тобто на час смерті спадкодавця в наявності вже було відсутнє нерухоме майно площею 48 кв.м., яке він отримав від кооперативу « Керсилл» і яке раніше належало радгоспу «Рубіжанський».

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.. 376 ЦК України в редакції, яка діяла на час смерті спадкодавця житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Разом із тим, норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Таким чином, судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що у спадкодавця ОСОБА_2 не виникло права власності на спірне майно і його спадкоємець ОСОБА_1 позбавлена законної можливості захистити своє право на отримання у спадщину самочинного збудованого майна.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростували і не дають підстав для скасування рішення суду, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді