АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2989/09 Номер провадження 22-ц/786/2410/15Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Акопян В.І., Карпушина Г.Л.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, на заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 19 листопада 2009 року у справі за позовом ПАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року ПАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит» звернулося до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів у солідарному порядку 23 688 грн. 70 коп. заборгованості за кредитним договором, мотивуючи заявлені вимоги невиконанням боржником і поручителем зобовязань за укладеними договорами.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 19 листопада 2009 року позов задоволений: стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит» 23 688 грн. 70 коп. заборгованості за кредитним договором, вирішене питання про судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 24 червня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення, заява ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд безпідставно ухвалив у справі заочне рішення за відсутності даних про належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи чим позбавив останніх права на подання заперечень проти позову. Суд проігнорував те, що до суду звернулася не уповноважена особа.

Окрім того, суд залишив поза увагою такі суттєві обставини як одностороннє підвищення Банком розміру процентної ставки за відсутності згоди на те поручителя, не надіслання Банком поручителю попередньої письмової вимоги про виконання зобовязань боржника, відсутність доказів про отримання коштів боржником, сплив строку предявлення вимоги поручителю.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення та ухвалити нове по суті заявлених вимог у разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит», і ОСОБА_5 укладений кредитний договір № МКЕ-83-08, згідно умов якого ОСОБА_4 зобовязався надати ОСОБА_5 кредит у розмірі 15 000 грн. строком до 17 жовтня 2009 року. Згідно п.3.2. кредитного договору ОСОБА_5 зобовязалася повертати кредитні кошти рівними платежами щомісячно з першого по пятнадцяте число відповідно до додатку №1 до цього договору.

У той же день між ВАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит», і ОСОБА_3 укладений договір поруки, згідно умов якого остання зобовязалася перед Банком відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором.

Банк свої зобовязання з видачі кредитних коштів виконав 18 квітня 2008 року ОСОБА_5 отримала готівкою 15 000 грн. згідно заявки №1505011.

ОСОБА_5 свої зобовязання належним чином не виконувала, у звязку з чим за станом на 11 серпня 2009 року Банком нарахована заборгованість у розмірі 23 688 грн. 70 коп., з яких 3 018 грн. 96 коп. заборгованість за кредитом, 7 510 грн. 06 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 988 грн. 92 коп. заборгованість по простроченим процентам, 264 грн. заборгованість за простроченою комісійною винагородою, 396 грн. заборгованість за нарахованою комісійною винагородою, 10 423 грн. 06 коп. пеня.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту прострочення боржника і поручителя у зобовязанні зі своєчасного і повного повернення кредитних коштів.

Згідно довіреності від 30 серпня 2014 року (а.с.55) ОСОБА_2 є представником інтересів ОСОБА_3, а тому колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах позовних вимог відносно поручителя ОСОБА_3

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вправі ухвалити у справі заочне рішення за відсутності відповідачів, якщо дотримані вимоги ст.74, ст.76 ЦПК України, а також за відсутності обґрунтованої заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлялася про час та місце судових засідань (а.с.28,36), а також їй у встановленому порядку вручена копія заочного рішення (а.с.44). При цьому зворотні розписки оформлені у відповідності до вимог п.106 «Правила надання послуг поштового звязку».

Отже, доводи апеляційної скарги про неповідомлення відповідача ОСОБА_6 про судові засідання та позбавлення її права на подання заперечень проти позову суперечать наявним у справі доказам і є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про ненаправлення Банком поручителю попередньої письмової вимоги не заслуговують уваги, зважаючи на правову позицію ВСУ, сформульовану у постанові №6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, згідно якої пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову. Положення тих пунктів кредитного договору і договору поруки, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, не містять заборони Банку звертатися до суду з позовом без предявлення попередньої письмової вимоги боржнику і поручителю.

Твердження апеляційної скарги про те, що з позовом до суду звернулася не уповноважена особа і філія Банку не може бути позивачем у справі колегія суддів оцінює критично, оскільки у матеріалах справи містяться належним чином оформлені копії довіреностей (а.с.16,17,31), згідно яких ОСОБА_7, як начальник ТВБВ №3 ПАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит» була уповноважена на звернення до суду з позовом від імені Банку. Та обставина, що довіреність на імя ОСОБА_7 видана і оформлена 14 жовтня 2009 року, тобто після предявлення позову до суду і винесення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.21) не є порушенням норм матеріального чи процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення суду у розумінні положень ст. 309 ЦПК України.

Не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність підтвердження факту отримання ОСОБА_5 кредитних коштів, а також щодо одностороннього підвищення Банком процентної ставки за кредитом, оскільки вони спростовуються заявкою на отримання готівки (а.с.11), випискою по особовому рахунку №2203.1.03.18647.01 за період з 18 квітня 2008 року по 17 жовтня 2009 року (а.с. 104) та заявами ОСОБА_5 (а.с. 102,103), розрахунком заборгованості (а.с.6, 105).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про припинення договору поруки, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Згідно пункту 5.1 договору поруки (а.с.10 зворот) порука припиняється із припиненням зобовязання, що забезпечується нею. Це положення відповідає нормі ч.1 ст.559 ЦК України.

Згідно другого речення цього пункту порука також припиняється у разі, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Цю норму слід тлумачити у відповідності до правової позиції, сформульованої у постанові ВСУ №6-53цс14 від 17 вересня 2014 р., згідно якої: «У разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.»

З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору з 18 квітня 2008 року по 17 жовтня 2009 року. Згідно умов договору (п.3.2) боржник зобовязувалася погашати заборгованість шляхом внесення щомісячних платежів (однаковими сумами) у строк з першого по пятнадцяте число (а.с.9). ОСОБА_5 припинила сплачувати щомісячні платежі з листопада 2008 року (на цьому наполягає представник ОСОБА_3Л.).

Банк звернувся до суду з позовом 28 серпня 2009 року, тобто реалізував передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитора на дострокове повернення кредиту і, відповідно, змінив строк виконання основного зобовязання. Отже, за таких обставин передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати (Постанова ВСУ №6-190 цс14 від 21 січня 2015 року).

Таким чином, ОСОБА_4 має право на стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором по прострочених щомісячних платежах у межах шестимісячного строку від дати звернення до суду з позовом, тобто за період з березня 2009 року по серпень 2009 року включно, а також по двом місячним платежам (за вересень і жовтень 2009 року), які стягуються достроково, що у цілому становить вісім щомісячних платежів.

Щомісячний платіж за кредитним договором (основний борг, проценти і комісійна винагорода) згідно додатку №1 до кредитного договору становить 1 112 грн. (а.с.9) Отже, з поручителя підлягає до стягнення 8 х 1 112 = 8 896 грн.

Згідно п.6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення., тобто 11,12 грн. ( 1 112 х 1%).

Пеня по простроченому платежу за березень 2009 року становить 11,12 грн. х 184 дні = 2 046,08 грн.

Пеня по простроченому платежу за квітень 2009 року становить 11,12 грн. х 153 дні = 1 701,36 грн.

Пеня по простроченому платежу за червень 2009 року становить 11,12 грн. х 123 дні = 1 367,76 грн.

Пеня по простроченому платежу за липень 2009 року становить 11,12 грн. х 92 дні = 1 023,04 грн.

Пеня по простроченому платежу за серпень 2009 року становить 11,12 грн. х 62 дні = 689,44 грн.

Всього пеня за шість місяців становить 6 827 грн. 68 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 як поручитель несе відповідальність за прострочені платежі з урахуванням пені у сумі 8 896 + 6 827, 68 = 15 723 грн. 68 коп.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову, а саме про стягнення у солідарному порядку із ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на користь Банку 15 723 грн. 68 коп. заборгованості за кредитом, стягнення із ОСОБА_5 на користь Банку заборгованості за кредитом у сумі 7 965 грн. 05 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід розподілити суми задоволених вимог між відповідачами. ОСОБА_6 на користь Банка підлягає стягненню 78грн. 61 коп. витрат зі сплати судового збору , а з ОСОБА_5 158 грн. 26 коп.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 19 листопада 2009 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «Банк «ОСОБА_4 і кредит» задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 і Кредит» (МФО 331832, , р/р №01) заборгованість за кредитним договором у сумі 15 723 грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_4 і Кредит» (МФО 331832, , р/р №01) заборгованість за кредитним договором у сумі 7 965 грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_4 і Кредит» 158 грн. 26 коп. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 і Кредит» 78грн. 61 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді В.І. Акопян

ОСОБА_8

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов