У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Ужгорода, Ужгородського, Перечинського, Великоберезнянського районів, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Автоцентр-Ужгород», про визнання правочину недійсним, припинення, визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 березня 2011 року відповідно до нотаріально посвідченої довіреності вона уповноважила ОСОБА_5 розпоряджатися її коштами, які знаходяться на її банківських рахунках. Пізніше, зі слів ОСОБА_5 їй стало відомо, що 25 червня 2011 року останній зняв з її розрахункового рахунка, відкритого в публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» 238 000 грн, які використав на купівлю транспортного засобу - легкового автомобіля марки «Mitsubishi», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, право власності на який оформив на свою невістку ОСОБА_6 Позивач вважала, що договір купівлі-продажу автомашини укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Автоцентр-Ужгород» (далі - ТзОВ «Автоцентр-Ужгород») та ОСОБА_6 є недійсним, а оскільки автомашина куплена за її кошти, то вона повинна бути власником автомашини. Посилаючись на викладене, та, керуючись норми ч. 3 ст. 215, ст. ст. 328, 392 ЦК України, позивач просила визнати недійсним вищевказаний договір купівлі-продажу, припинити право власності на спірний автомобіль за ОСОБА_6 та визнати право власності на автомобіль за нею. Крім цього, просила зобов'язати відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Ужгорода, Ужгородського, Перечинського, Великоберезнянського районів зареєструвати право власності на автомобіль за нею.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомашини «Mitsubishi», укладений 25 червня 2011 року між ТзОВ «Автоцентр-Ужгород» та ОСОБА_6 Припинено право власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_6 та визнано право власності на автомобіль за ОСОБА_4 В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що позивачем не доведено з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України наявності підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання оскаржуваного правочину недійсним.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунО.В. Ступак