Справа № 367/1800/15 Головуючий у І інстанції Оладько С.І.
Провадження № 22-ц/780/4836/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 19 04.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Верланова С.М.,

за участю секретаря Петленко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцова Ірина Миколаївна, КП КОР «Північне бюро технічної інвентаризації» про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваною угодою та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, відповідно до якого зазначив, що він до 25.08.2011 року мав прізвище «ОСОБА_2», яке потім змінив на «ОСОБА_2».

Відповідач ОСОБА_3 являється його рідним дядьком по матері.

З вересня 1981 року він разом зі своєю матір'ю ОСОБА_7 проживав у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2001 року він був засуджений по ст. 101 ч.1 КК України до 3-х років позбавлення волі у зв'язку з чим відбував покарання в Житомирській виправній колонії №4. Відповідно до Довідки Серії ОО №023363 Державного департаменту з питань виконання покарань від 13.08.2003 року він був звільнений з виправної колонії умовно - достроково 13.08.2003 року на 1 рік і 30 днів.

Під час його перебування в Житомирській виправній колонії № 4, його мати ОСОБА_7 тяжко захворіла.

Так як квартира АДРЕСА_1 де він проживав з матір'ю, не була приватизована, то на вимогу відповідача, та прохання матері в Житомирській виправній колонії №4 він оформив доручення на ім'я відповідача ОСОБА_3, яким доручив відповідачу від його імені приватизувати належну йому та матері квартиру.

Його мати також своїм дорученням від 28.11.2002 року доручила відповідачу приватизувати належну йому та матері квартиру, так як на той час знаходилась в лікарні на лікуванні.

На підставі доручень відповідач в січні 2003 року від їхнього імені подав заяву про передачу їм з матір'ю у спільну часткову власність двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

На підставі поданих заяв, розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 24.01.2003 року №58-940 квартира АДРЕСА_1 була передана йому та матері у спільну часткову власність.

В тому ж році, а саме 18.04.2003 року відповідач ОСОБА_3 від його імені та імені матері ОСОБА_7 на підставі їхніх доручень продав належну їм на праві спільної часткової власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що доручаючи відповідачу продати належну їм на праві власності квартиру, вони за отримані кошти від продажу квартири в м. Києві планували придбати аналогічну квартиру в м. Ірпінь Київської області. Це пов'язано з тим, що його мати тяжко хворіла і їй за станом здоров'я краще було жити за межами м. Києва, ближче до природи.

Крім того, частина коштів від продажу квартири в м. Києві були використані для лікування матері. Саме тому в м. Ірпінь відповідач для них з матір'ю придбав квартиру в старому будинку, яка коштувала набагато дешевше ніж квартира в м. Києві.

Оскільки він в той період відбував покарання в місцях позбавлення волі, а його мати тяжко хворіла, то відповідач ОСОБА_3, хоча і придбав 07.06.2003 року для нього і матері 2-хкімнатну квартиру АДРЕСА_2, але в якості покупця в даному договорі купівлі - продажу квартири вказав не його і його матір, а себе.

Після оформлення 07.06.2003 року договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2, в дану квартиру переїхала спочатку його мати із своїми меблями з проданої квартири, а з 13.08.2003 року переїхав також і він після звільнення з місць позбавлення волі.

З того часу, він та його мати постійно проживали в ній, несли витрати по її утриманню, ремонту. Вони також погасили борг попередніх власників даної квартири по оплаті комунальних послуг.

З часу придбання квартири в м. Ірпені Київської області відповідач ОСОБА_3 в ній ніколи не проживав, його майна в ній не було і немає, на протязі всього часу він визнавав, що квартир являється власністю позивача та його матері власністю, оскільки була придбана виключно за їхні кошти, які були отримані від продажу більшої квартири в м. Києві, а на своє ім'я відповідач оформив лише тому, що він - позивач відбував покарання, а мати в той час тяжко хворіла. При цьому відповідач не тільки визнавав за ним та матір'ю право власності на дану квартиру, але й постійно обіцяв її переоформити на нього та матір.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_7 померла.

Після смерті матері він продовжував проживати в придбаній квартирі, а коли одружився, то до нього в 2011 році вселилась його дружина, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась також дочка ОСОБА_13.

Відповідач і після смерті ОСОБА_7, також обіцяв переоформити квартиру на позивача, а він продовжував утримувати квартиру, проводив ремонтні роботи.

Але в лютому 2015 року відповідач повідомив про те, щоб позивач із своєю сім'єю переїздив до своїх батьків і звільнив квартиру, так як йому потрібні кошти на будівництво на земельній ділянці, яку він придбав в с. Шпітьки після продажу їхньої квартири в м. Києві. При цьому відповідач чомусь заявив, що йому належить лише 1/2 частина квартири, а не вся квартира.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 лише в лютому 2015 року став оспорювати його право на квартиру, придбану за його та покійної матері кошти, в якій він постійно проживає і яку фактично відмовився переоформити на його ім'я, то він змушений звертатись в суд з даним позовом.

Враховуючи, що договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 від 07.06.2003 року був укладений на ім'я відповідача ОСОБА_3 без їхніх доручень на її придбання на його ім'я, то даний договір повинен бути визнаний удаваною угодою із застосуванням правил, що регулюють фактично укладену угоду, а покупцями по даній угоді повинні бути визнані він та його мати ОСОБА_7 в рівних частках.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_2

Він як єдиний спадкоємець 1-ї черги після смерті своєї матері на підставі ст. 1268 ч. 3 ЦК України прийняв спадщину, так як постійно проживав з нею в квартирі однією сім'єю як на час її смерті, так і після, а тому за ним право власності на 1/2 частину квартири повинно бути визнано в порядку спадкування за законом.

Позивач просив визнати Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 від 07.06.2003 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з одного боку і ОСОБА_3 з другого, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М., реєстраційний №1711 удаваною угодою, визнавши, що покупцями даної квартири являються ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в рівних частках. Визнати за ним право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 моєї матері ОСОБА_7. 05.06.2015р позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив визнати причину його звернення в суд з пропуском строку позовної давності поважною та поновити строк для звернення в суд за захистом свого права. Визнати Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 від 07.06.2003 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з одного боку і ОСОБА_3 з другого, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцоіою І.М., реєстраційний №1711 удаваною угодою, визнавши, що покупцями даної квартири являються ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в рівних частках. Визнати за ним право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 моєї матері ОСОБА_7.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Зокрема, в обгрунтування апеляційної скарги позивач ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства, після уточнення ним позовних вимог, не вчинено заходів для належного повідомлення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розгляд даної справи, у зв'язку з чим суд неповно з'ясував всі обставини справи. Вважає також, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку доказам, які свідчать про те, що спірна квартира була придбана саме за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_1, яка належала позивачу та його матері.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції всьановлено, що з вересня 1981 року позивач разом зі своєю матір'ю ОСОБА_7 проживали у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 яка розташована в Дніпровському районі м. Києва, що стверджується копіями паспорта позивача на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_7, довідкою ЖРЕО №408 м. Києва (а.с.25-26,28).

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2001 року позивач був засуджений по ст. 101 ч.1 КК України до 3-х років позбавлення волі у зв'язку з чим відбував покарання в Житомирській виправній колонії №4.

Відповідно до Довідки Серії ОО №023363 Державного департаменту з питань виконання покарань від 13.08.2003 року позивач був звільнений з виправної колонії умовно - достроково 13.08.2003 року на 1 рік і 30 днів,що стверджується копіями Довідки про звільнення від 13.08.2003 року та довідкою Житомирської виправної колонії №4, (а.с.15,33)

Також,встановлено, що позивач, перебуваючи у Житомирській виправній колонії №4 25.12.2002 року оформив доручення на ім'я відповідача ОСОБА_3, яким уповноважив ОСОБА_3 одержувати необхідні документи та довідки, розписуватись за нього, а також виконувати інші дії пов'язані з даним дорученням, що стверджується копією вказаного доручення (а.с.16).

Мати позивача ОСОБА_7 також своїм дорученням від 28.11.2002 року доручила відповідачу ОСОБА_3 представляти її інтереси в органах державної влади та управліня,установах, організаціях, уповноваженому органі приватизації м. Києва з приводу приватизації на її ім'я квартири АДРЕСА_1 (а.с.17.)

На підставі зазначених доручень відповідач в січні 2003 року від мені позивача та ОСОБА_7 подав заяву про передачу позивачу та ОСОБА_7 у спільну часткову власність двокімнатної квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією заяви.

На підставі поданих заяв, розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 24.01.2003 року №58-940 квартира АДРЕСА_1 була передана позивачу та його матері ОСОБА_7 у спільну часткову власність, що підтерджується копією розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №58-940 від 24.01.2003 року з копіями документів на підставі яких було прийняте розпорядження (а.с.10-17).

З матеріалів справи вбачається також, що 28 листопада 2002 року ОСОБА_7 нотаріально оформленим дорученням уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси у всіх державних, приватних та громадських установах, нотаріальних конторах з приводу виписки її з житлової площі та продажу на умовах та на свій розсуд належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1. (а.с. 113)

16.04.2003р. позивач по справі ОСОБА_3 надав відповідачу ОСОБА_3 довіреність, відповідно до якої надав відповідачу право вести справу по переоформленню, продажу, обміну квартири та вести від його імені справи у всіх державних, приватних та громадських установах, організаціях, нотаріальних конторах, з приводу виписки з житлової площі належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, для чого надав право подавати від його імені заяви, підписати договір купівлі-продажу, отримати належні йому гроші та виконати всі інші необхідні дії пов'язані з цим дорученням.(а.с. 112)

18.04.2003 року відповідач ОСОБА_3 від імені позивача та імені його матері ОСОБА_7 на підставі вказаних доручень продав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 що підтверджується копією договору купівлі-продажу та документами, на підставі яких даний договір був посвідчений (а.с.107-115).

Встановлено також, що 07.06.2003 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з одного боку і ОСОБА_3 з другого був укладений договір купівлі продажу 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М., реєстраційний №1711. (а.с.102-106)

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами від 25 грудня 1992 року та від 25 травня 1998 року роз'яснено, що суд встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. У тому разі, коли така угода суперечить законові, суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на увазі.

Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином.

За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але між сторонами встановлюються інші правовідносини ніж ті, що передбачені умовами договору.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, мав довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Позивач просив визнати договір купівлі-продажу 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 удаваною угодою визнавши, що покупцями даної квартири фактично являлись ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в рівних частках.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, вірно застосувавши положення Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, виходив з того, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що спірна квартира була придбана за кошти позивача та його матері і для позивача та його матері.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на вимогах законодавства.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 58 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року в разі, якщо угода, укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку поданим позивачем доказам, правильно зазначивши, що факт реєстрації позивача разом з матір'ю у спірній квартирі з дозволу її власника, який являється їх родичем, не доводить удаваність правочину.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували обставини щодо надання позивачем чи його матір'ю повноважень відповідачу придбати для них спірну квартиру, а також доказів придбання спірної квартри за грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_1

Обставини, на які посилається позивач, спростовуються також даними що містяться в договорах купівлі-продажу квартир.

Так, з договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 18.04.2003 року, укладеного між ОСОБА_3 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з одного боку, та ОСОБА_11, ОСОБА_12 з другого боку, вбачається, що продаж квартири вчинено за 7700,00 грн. (а.с. 37-38)

В той же час, відновідно до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, від 07 червня 2003 року, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони, продаж вчинено за 19 252,00 грн.(а.с. 18), що значно більше суми коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_1

З огляду на вказане, позивачем не доведено спрямованості волі сторін в оспорюваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, а також настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені правочином.

Процесуальні порушення, на які звертає увагу в апеляційній скарзі ОСОБА_2, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і доводами апеляційної скарги не спростовані.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: