У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі та встановлення порядку користування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі та встановлення порядку користування.

На обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа земельної ділянки становить 1 750 кв. м. Вказувала, що частку у вищевказаному майні вона успадкувала за законом після смерті свого батька ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину. 30 січня 2007 року право власності на вказане майно зареєстроване КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор», що підтверджується витягами з реєстру та довідкою від 10 травня 2013 року № 3335. Вартість будинку та господарських споруд становить 105 496 грн.

Зазначає, що на даний час у будинку постійно проживає її тітка (рідна сестра батька) ОСОБА_4, яка користується всім будинком та не допускає її до домоволодіння, чим перешкоджає користуватися власністю. Просила суд виділити в натурі 1/2 частини житлового будинку та господарських будівель, встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши в натурі 1/2 частини земельної ділянки, та зобов'язати відповідача надати вільний доступ до належного їй майна та земельної ділянки, не чинити перешкоди у користуванні власністю.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено ОСОБА_3 відповідно до другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18 грудня 2013 року № 120, проведеної судовим експертом ОСОБА_6 (зафарбовану на плані червоним кольором), частину житлового будинку та господарські будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18 грудня 2013 року № 120, проведеної судовим експертом ОСОБА_6, а саме:

- ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 848 кв. м (на плані зафарбовано в червоний колір).

- ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 848 кв. м (на плані зафарбовано в синій колір).

Земельну ділянку площею 6 кв. м (на плані жовтого кольору) залишено в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні та надати вільний доступ ОСОБА_3 до виділеної їй частини будинку з господарськими спорудами та частини земельної ділянки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року заочне рішення місцевого суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення в частині поділу житлового будинку не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням положень ч. 1 ст. 358 ЦК України дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог як в частині виділу частки майна в натурі, так і в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, за нормами якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення міськрайонного суду в частині поділу земельної ділянки та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, виходив із того, що у матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, загальною площею 1 702 кв. м. Крім того, судовим рішення вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справ, - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, але які є суміжними землекористувачами.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 набула право власності на 1/6 та 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою від 25 грудня 2006 року №1-2100 та № 1-2104. Встановлено, що відповідно до Кадастрового плану земельної ділянки по АДРЕСА_1, виконаного ДП «УкрНДІІНТВ», загальна площа земельної ділянки становить 1 702 кв. м, в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 1000 кв. м, для ведення особистого селянського господарства 702 кв. м.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Згідно зі ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

При переході права власності на житловий будинок до набувачів, якими у тому числі є спадкоємці, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для його обслуговування.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-2цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині поділу земельної ділянки, суд апеляційної інстанції виходив із того, що судом першої інстанції не було досліджено правовстановлюючих документів, що підтверджують право користування спірною земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає, що, відмовивши у позові в частині поділу земельної ділянки при наявності документів, які посвідчують право власності на частину житлового будинку, апеляційний суд тим самим спір по суті не вирішив, право позивачки на судовий захист, гарантований їй ст. ст. 55, 124 Конституції України та передбачений ст. ст. 3, 4 ЦПК України, не забезпечив, свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процесу не виконав, всупереч ст. 303 ЦПК України фактично усунувся від виконання своїх процесуальних обов'язків та вказував на необхідність додаткового з'ясування обставин, що стосуються можливості поділу земельної ділянки.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК України не з'ясував дійсних обставин у справі, не перевірив належним чином доказів, не визначився із характером спірних правовідносин, не надав їм оцінки та не вирішив їх, а тому рішення суду апеляційної інстанції є передчасним.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині визначення порядку користування земельною ділянкою з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року скасувати в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, справу направити в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик