Справа № 462/2099/14 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/908/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3,

Рібуна Р.В. - представника ПАТ „Львівобленерго",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_3, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», треті особи: Залізничний РЕМ-5 ЛМЕМ, ЛКП «Скнилівок», ОСОБА_6 і ОСОБА_7, у якому просив суд зобов'язати відповідача здійснити розрахунок використаної електричної енергії мешканцями квартири АДРЕСА_1 за останні 3 роки, що передували 22.08.2013 року, відповідно до Методики визначення обсягу вартості електричної енергії, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 року № 562, а також провести перерахунок кількості та вартості спожитої електричної енергії, яка споживалась мешканцями квартири АДРЕСА_2 із врахуванням електричної енергії, використаної мешканцями квартири № 26 вказаного будинку та враховуючи середньомісячне споживання мешканцем квартири № 25 за останні 6 місяців.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 та зареєстрований і проживає у ній з 1988 року. Щомісячно він сплачував кошти за спожиту електроенергію відповідно до показників лічильника на підставі виставлених йому відповідачем рахунків та при цьому споживання електричної енергії не перевищувало 100 кВт./год. Станом на червень 2013 року заборгованості по оплаті послуг з електропостачання у нього не було, а вже в липні 2013 року йому надійшов рахунок про оплату використаної електроенергії за червень 2013 року на суму 424 грн. Співставивши показники лічильника, він виявив споживання на суму 2020 кВт./год., а тому викликав працівників Залізничного РЕМ-5 ЛМЕМ, якими 22.08.2013 року було оглянуто лічильник, по якому здійснюється облік електроенергії у його квартирі, та виявлено, що до його лічильника підключено електропроводку квартири № 26. Після відключення такої електропроводки від лічильника відлік спожитої електроенергії зупинився, про що ним, мешканцем квартири № 24 ОСОБА_8 та працівником Залізничного РЕМ-5 було складено відповідний акт. Надалі, у період з 18.07 по 22.08.2013 року обсяг споживання скоротився до 338 кВт/год. У зв'язку із цим він неодноразово звертався до відповідача із проханням провести перевірку по факту самовільного підключення мешканцями квартири № 26 до його приладу обліку, правильності нарахування оплати за спожиту електроенергію та здійснення перерахунку, однак відповідач на його звернення не відреагував (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю вимог (а.с. 62-63).

Дане рішення оскаржив ОСОБА_5 - представник ОСОБА_3

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що судом розглянуто справу без повідомлення третіх осіб.

Звертає увагу на те, що судом встановлено та визнано відповідачем те, що до лічильника квартири № 25 була підключена електропроводка з квартири № 26.

Вважає, що судом неправомірно не застосовано до спірних правовідносин затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 року № 562 Методики визначення обсягу вартості електричної енергії, яка застосовується на підставі акта про порушення вимог ПКЕЕН, зокрема - у разі самовільного підключення до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача.

Вважає неправильним висновок суду про те, що позивач несе відповідальність за стан електричних мереж після вхідних клем розрахункових засобів обліку, оскільки межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності між споживачем і електропередавальною організацією за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок фіксуються в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін (а.с. 66-69).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В той же час, позовна вимога про зобов'язання ПАТ „Львівобенерго" провести нарахування за спожиту електричну енергію в сусідній із позивачем квартирі № 26 в той чи інший спосіб не стосується охоронюваних законом прав та інтересів позивача - незалежно від її доводів, а стосується виключно прав та інтересів ПАТ „Львівобленерго" та мешканців згаданої квартири № 26 - третіх осіб по справі ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні цієї позовної вимоги за її безпідставністю.

Як стверджується матеріалами справи та визнається апелянтом (позивачем), підключення електроустановок квартири № 26 (третіх осіб по справі ОСОБА_6 і ОСОБА_7.) до електроустановок квартири позивача № 25 мало місце в поверховому розподільчому щитку до післяоблікових (вихідних) запобіжних пристроїв квартири позивача.

У відповідності до Закону України „Про електроенергетику" та Правил користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 року № 28 (в редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005 року № 910), ПАТ „Львівобленерго" відповідає за належний технічний стан електроустановок до вводу будинку (у нашому випадку, зокрема, до ввідного пристрою будинку АДРЕСА_1).

За належний технічний стан електроустановок від вводу згаданого будинку до вхідних клем розрахункового засобу обліку відповідає ЛКП „Скнилівок", оскільки такий (в даному випадку) встановлено в поверховому електрощитку на сходовій клітці.

В свою чергу, за належний технічний стан електроустановок від відхідних клем розрахункового засобу обліку відповідає власник квартири, в даному випадку - сам позивач.

Відповідно до п. 1.4 Розділу 1 „Загальні положення" ПКЕЕ, який поширюється (в т.ч.) і на населення (згідно п. 1.1 ПКЕЕ), точка продажу електричної енергії споживачу установлюється на межі балансової належності його електроустановок, тобто (в даному конкретному випадку) - на вхідних клемах розрахункового засобу обліку, встановленого на сходовій клітці.

Відтак, відбір електричної енергії третіми особами по справі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відбувався в точці, де її власником було вже не ПАТ „Львівобленерго", а позивач.

За вище наведених обставин у суду першої інстанції не було правових підстав також і для задоволення позовної вимоги про зобов'язання ПАТ „Львівобленерго" провести перерахунок кількості та вартості спожитої електричної енергії, яка споживалась мешканцем квартири АДРЕСА_2 (позивачем по справі) - з урахуванням електричної енергії, використаної мешканцями квартири № 26 вказаного будинку, та з урахуванням середньомісячного споживання мешканцем квартири № 25 за останні 6 місяців.

Відтак,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_3, відхилити та залишити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: