Справа № 639/8526/15-ц
Провадження № 2/639/2459/15
02 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Гаврилюк С.М.,
за участю секретаря Луценко С.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, подала до суду заяву, в якій підтримала позов в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлялись про час і місце розгляду справи. Однак, судові повістки від відповідача ОСОБА_1 неодноразово повертались до суду за закінченням терміну зберігання.
Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява) вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідач ОСОБА_2 був повідомлений належним чином з дотриманням вимог, передбачених ч.9 ст. 74 ЦПК України.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 4.1. кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п.2.2.2., 2.2.3., 7.5. кредитного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 3,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.
Відповідно до п. 3.2. кредитного договору, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. кредитного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,08% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитним договором.
В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором HAEEAU55930001 від 08.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 08.08.2007 року, відповідно до якого у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором від 08.08.2007 року відповідачі відповідають перед ПАТ КБ «Приват Банк» як солідарні боржники (а.с.14).
Відповідно до п. 9 договору поруки у випадку не виконання поручителем зобовязань боржника за кредитним договором на протязі пяти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора зазначеної у п. 5 договору поруки , поручитель сплачує на користь кредитора пеню у розмірі 0,15 % відсотків за день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період , за який сплачується пеня, за кожний календарний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобовязань за договором поруки.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (Ст. 553 ЦК України).
Згідно з вимогами ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, тобто в даному випадку ОСОБА_1, ОСОБА_2 є солідарними боржниками.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі.
Відповідно до ч. 4 с. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.
В п. 11 договору поруки вказано, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Пунктом 12 вищевказаного договору поруки передбачено, що порука за договором припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за вказаним договором (а.с.14).
В пункті 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Строк дії кредитного договору HAEEAU55930001 від 08.08.2007 року встановлений до 07.08.2012 року (кінцевий термін повернення кредиту). За таких обставин та зважаючи на те, що договором поруки встановлено його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника за кредитним договором та враховуючи те, що така умова встановлена в договорі поруки не може розглядатися як установлення строку дії договору поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України та оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, то зобов'язання за договором поруки укладеним 08.08.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 припинилися.
Перебіг шестимісячного строку для звернення кредитора із вимогою до поручителя почався 08.08.2012 року, тобто коли настав строк виконання основного зобовязання та відповідно закінчився 08.02.2013 року. Отже порука припинена з 09.02.2013 року.
Ураховуючи те, що зобов'язання ОСОБА_2 за договором поруки припинилися, правових підстав для задоволення позову до нього немає.
Правова позиція з цього питання висловлена у постановах Верховного Суду України № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-106цс14 від 24 вересня 2014 року, зокрема у останній зазначено, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Позика, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до параграфа 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позики).
Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2439 грн. 55 коп., що документально підтверджується платіжним дорученням, долученим до матеріалів цивільної справи та судові витрати у сумі 181 грн. 80 коп., пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2, що підтверджується рахунком на оплату №2801 від 21.10.2015 року. Оскільки у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 позивачу відмовлено, то витрати у сумі 181 грн. 80 коп. пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 стягненню з відповідача ОСОБА_2 не підлягають.
Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором HAEEAU55930001 від 08.08.2007 року, у розмірі 162636 грн. 48 коп., оскільки ним дійсно були порушені умови кредитного договору та стягнення на користь позивача судового збору у розмірі 2439 грн. 55 коп. з відповідача ОСОБА_1. В іншій частині позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 543, 546, 553, 554, 599, 610, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд
Позовну заяву задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк