Ухвала

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Леванчука А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою за касаційною скаргою ОСОБА_7 на окрему ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між ним та відповідачами, виділити йому в користування житлову кімнату площею 13,9 кв. м та вбудовану шафу площею 1,7 кв. м, залишити у спільному користуванні коридор площею 2,9 кв. м, ванну кімнату площею 2,9 кв. м, кухню площею 5,2 кв. м та житлову кімнату площею 20,3 кв. м.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він та відповідачі є співвласниками спірної квартири загальною площею 58,4 кв. м, житловою площею 44,9 кв. м, яка складається з коридора площею 2,9 кв. м, ванної кімнати площею 2,9 кв. м, кухні площею 5,2 кв. м, вбудованої шафи площею 1,7 кв. м та трьох кімнат площею 20,3 кв. м, 10,7 кв. м та 13, 9 кв. м. На підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 жовтня 2009 року йому належить 39/100 частини, ОСОБА_4 - 39/100 частини, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - по 11/100 частини кожному.

Посилався на те, що не має можливості користуватися належною йому часткою, оскільки відповідачі чинять перешкоди, на неодноразові його звернення до них та намагання в позасудовому порядку вирішити це питання останні не реагують.

Враховуючи наведене, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2014 року позов задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 згідно з другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 10 червня 2014 року № ОС-154 з влаштуванням перегородки з дверним отвором у приміщенні житлової кімнати поз. 4. Виділено в користування ОСОБА_3 житлову кімнату поз. 5, площею 10,7 кв. м, кладову поз. 6, площею 1,7 кв. м. Виділено в користування ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 житлову кімнату поз. 4, площею 10,6 кв. м, балкон площею 0,8 кв. м, житлову кімнату поз. 7, площею 13,9 кв. м. Коридор поз.1, площею 2,9 кв. м, санвузол поз. 2, площею 2,9 кв. м, кухню поз. 3, площею 5,4 кв. м, коридор поз. 8, площею 1,5 кв. м, коридор поз. 9, площею 8,0 кв. м залишено у спільному користуванні. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1 436,50 грн. Решту витрат, понесених ОСОБА_3, залишено за ним.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції доповнено реченням: «Влаштування перегородки з дверним отвором у приміщенні житлової кімнати поз. 4 у квартирі АДРЕСА_1 покласти на ОСОБА_3» та змінено в частині стягнення судових витрат, зменшено їх розмір з 1 436,50 грн до 1 314,70 грн. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

01 грудня 2014 року апеляційним судом Вінницької області також була постановлена окрема ухвала щодо порушення процесуальних норм суддею ОСОБА_7

У касаційній скарзі суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати окрему ухвалу.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, постановляючи окрему ухвалу, виходив із того, що суд першої інстанції при призначенні та розгляді справи допустив грубі порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що дало апеляційному суду підстави вважати про безвідповідальне ставлення судді ОСОБА_7 до виконання своїх обов'язків.

Однак з висновками, викладеними в окремій ухвалі апеляційного суду, погодитись не можна.

Відповідно до ст. 320 ЦПК України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених ст. 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд може також постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційні суди постановляють окремі ухвали та направляють їх відповідним особам і органам для вжиття ними необхідних заходів у порядку, встановленому ст. 211 ЦПК України, як щодо виявлених при розгляді справи причин та умов, що сприяли порушенню закону, так і щодо порушення норм права та помилок, зокрема тяганини, інших недоліків під час розгляду справи, допущених судом першої інстанції, що не фіксуються в судовому рішенні апеляційного суду.

Окремі ухвали про допущені судом першої інстанції порушення норм права і помилки направляються для їх усунення та з метою запобігання їх виникненню (залежно від характеру та кількості) до суду першої інстанції чи судді, які розглядали справу, або до відповідної кваліфікаційної комісії суддів.

З матеріалів справи не убачається, що суддею ОСОБА_7 було допущено навмисне порушення закону чи несумлінність.

Посилання апеляційного суду в окремій ухвалі на те, що суддя районного суду не здійснив розгляд справи у порядку, визначеному ЦПК України, та не врахував норми ст. 152 ЖК України, не узгоджується з матеріалами справи.

Не можуть бути підставою для постановлення окремої ухвали порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які були одночасно підставою для усунення цих недоліків самим апеляційним судом у межах його повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду першої інстанції лише змінено, зокрема в частині розподілу судових витрат.

Також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині залишено без змін. При цьому суд касаційної інстанції виходив із додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення та відсутності підстав для його скасування.

Ураховуючи викладене, в апеляційного суду не було передбачених законом підстав для постановлення окремої ухвали відносно судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_7

За таких підстав окрема ухвала не відповідає правилам ст. ст. 211, 320 ЦПК України, тому підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Окрему ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 грудня 2014 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Леванчук

А.О. Лесько

В.А. Черненко