Справа №705/1115/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Щербаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В позові позивач вказує, що 19.07.2012 року ОСОБА_2 під розписку позичив у нього 50 000,00 доларів США, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 432 500 грн. У розписці ОСОБА_2 вказав, що зобовязується повернути взяті в борг кошти протягом місяця. Через місяць відповідач кошти не повернув, пояснюючи це фінансовими труднощами. Оскільки між ними давно склалися дружні стосунки, позивач не став наполягати не поверненні коштів у вказаний термін. Через деякий час відповідач знову звернувся до позивача з проханням позичити йому кошти, як він пояснив, вони потрібні йому для оплати товару фірмі в якій він працює директором. Спочатку позивач йому відмовив, так як на той момент ОСОБА_2 не повернув позиченої раніше суми. Але відповідач позивача запевнив, що як тільки фірма отримає товар, він одразу поверне всю позичену суму коштів. 21.12.2012 року відповідач під розписку отримав від позивача кошти в розмірі 22 000,00 доларів США, що на день складання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ 190 300, 00 грн., яку зобовязався повернути 21.01.2013 року. 15.10.2013 року ОСОБА_2 знову звернувся з проханням позичити йому ще 20 000,00 доларів США, що еквівалентно 167 000,00 грн. Хоча сторони давно товаришують і позивач знав відповідача лише з позитивної сторони, той факт, що останній не повернув раніше позичених коштів насторожив позивача. Однак, відповідач запевнив позивача, що всі кошти скоро поверне та зазначив, що у випадку нерозрахунку, він зобовязується передати позивачу у власність земельну ділянку, розташовану по вул. Куйбишева, 47 в м. Умані, що є його приватною власністю. Згідно останньої розписки відповідач брав на себе зобовязання повернути кошти через 10 днів, а саме - 25.10.2013 року. Але, до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобовязання не виконав. У позові позивач вказує, що він неодноразово телефонував та зустрічався з відповідачем та вимагав повернути позичені кошти. Спочатку відповідач обіцяв в найкоротший термін повернути позичені кошти. Позивач в позові вказує, що відповідач потім взагалі повідомив, що він не збирається повертати кошти, уникає зустрічі та не відповідає на телефонні дзвінки. Відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Позивач вважає, що відповідач зобовязаний повернути кошти в розмірі 92 000, 00 доларів США, що на момент звернення з цим позовом складає 789 800,00 грн. На пропозиції позивача про добровільну сплату боргу відповідач не реагує, тому позивач змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник по дорученню ОСОБА_3 позов підтримали, посилаючись на зазначені в ньому обставини та просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 789 800,00 грн. та судовий збір. Також позивач ОСОБА_1 в своїх поясненнях в суді підтвердив факти викладені в позові про надання грошових коштів відповідачу ОСОБА_2. Він підтвердив, що вони з відповідачем, за ініціативою відповідача, домовлялися про надання позики і на підтвердження факту укладення відповідних договорів відповідач ОСОБА_2 надавав позивачу ОСОБА_1 письмові розписки, які писав особисто в його присутності.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином, відповідно до вимог чинного ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, в судове засідання не зявився. Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 належним чином, відповідно до вимог чинного ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, в судове засідання не зявився. Попередньо на адресу суду було надано заперечення, щодо позову, в якому вказано, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає. Також зазначено, що у своєму позові ОСОБА_1 сам собі протирічить, оскільки у заяві стверджує, що він позичив ОСОБА_2 долари США, а згідно його ж позовних вимог хоче з нього стягнути борг у національній валюті, гривні, яка ніяким чином не відповідає родовим ознакам долару США. Представник відповідача ОСОБА_4 вказує, якщо сума позики становила б 170,00 грн., або ж перевищувала її, між сторонами повинен був бути укладений письмовий договір позики, що є незаперечним. Відповідач вважає, що текст наданих ОСОБА_1 розписок, які останній вважає договорами позики, викликає сумнів в дієздатності як позичальника, так і позикодавця, а тому рахує за необхідне для повного, обєктивного та правильного вирішення даної справи призначити обом сторонам справи судово-психіатричні експертизи для встановлення їх дієздатності станом на 19.07.2012 року, 21.12.2012 року та 15.10.2013 року. З огляду на той факт, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнати неможливо, відповідач вважає, що позивачем надані до справи не належні та не допустимі докази. Також відповідач зазначає, що ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 789 800,00 гр., при цьому не вказує, за яким договором і яку суму він намагається стягнути.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши позивача в якості свідка, відповідно до вимог ст. 184 ЦПК України, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. ст.1,3 ЦПК України).

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

В умовах позики його предметом не можуть бути унікальні речі і передача майна здійснюється не у тимчасове користування, а в тимчасову власність. Особливістю позики є можливість повернення, як оригіналу так і аналогічної речі за вартістю, якістю та іншими характеристиками.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка, відповідно до вимог ст. 184 ЦПК України, ОСОБА_1, показав, що він тричі позичав кошти відповідачу ОСОБА_2. Перший раз 19.07.2012 року 50 000 дол. США. Факт передачі коштів відбувався у нього вдома в «беседкі». При цьому була присутня його дружина ОСОБА_5. ОСОБА_1 пояснив, що він передав відповідачу гроші в доларах США , а той особисто написав йому розписку в якій підтвердив факт отримання коштів. Другий раз 21.12.2012 року - 22 000 дол. США. Передача грошей відбувалась в приміщенні агентства «Тех-Сервіс» в кабінеті ОСОБА_6. Позивач передав відповідачу грошові кошти в доларах США, а відповідач особисто написав відповідну розписку. Свідком цих подій був ОСОБА_6 Третій раз 15.10.2013 року 20 000 дол. США. Передача грошей відбувалась в його домоволодінні за адресою : вул. Котляревського, 52 в м. Умані. При цьому також була присутня його дружина ОСОБА_5. Він передав ОСОБА_2 грошові кошти в доларах США, а той особисто написав розписку в якій підтвердив факт отримання коштів. Однак, добровільно повертати кошти ОСОБА_2 не бажає. Також, ОСОБА_1 пояснив, що між ним і ОСОБА_2 були дружні стосунки і перед цим (до 2012 року) він йому неодноразово (приблизно 10 разів) позичав кошти, які той вчасно повертав, тому ці рази в нього також була надія, з врахуванням дружніх стосунків, що позичені кошти будуть повернуті, як і ті кошти, що він позичав раніше. Третій раз, коли позичав кошти, відповідач взяв на себе зобовязання у разі не повернення грошей передати йому у власність земельну ділянку, яка належала відповідачу ОСОБА_2.

У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано.

Згідно розписки від 19.07.2012 року, яка в оригіналі приєднана позивачем до матеріалів позову, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США. В розписці вказано, що ОСОБА_2 зобовязується повернути позику протягом місяця (а.с.123).

Згідно розписки від 21.12.2012 року, яка в оригіналі приєднана позивачем до матеріалів позову, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22 000,00 доларів США до 21.01.2013 року (а.с.124).

Згідно розписки від 15.10.2013 року, яка в оригіналі приєднана позивачем до матеріалів позову, ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США, еквівалентну в грн. 167 000,00 грн. строком на 10 днів. В розписці вказано, що в разі неповернення даної суми зобовязується передати у власність земельну ділянку по вул. Куйбишева, 47 в м. Умані, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с.125).

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики в наслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики , у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки.

Ст.367 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, перед бачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього кодексу, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок, щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

За таких обставин суд вбачає підстави для задоволення позову.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Тому документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем при подачі позовної заяви повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 15, 30, 62, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 789 800 (сімсот вісімдесят девять тисяч вісімсот ) гривень боргу за договором позики.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири )грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко