Провадження №2/200/331/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Бабушкінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючої - судді Циганкова В.О.

при секретарі - Сабій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначив, що 21 березня 2014 року, ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 гроші у розмірі 16 100,00 грн.

21 липня 2014 року від предявив ОСОБА_2 письмову вимогу (претензію), згідно розписці щодо повернення заборгованості, на що відповідача ОСОБА_2 не прореагувала. До сьогоднішнього часу ОСОБА_2 ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання. 21 березня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.2. договору відповідач протягом 3-х банківських днів з моменту одержання повідомлення від позивача про порушення ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за розпискою про повернення позики, зобовязався погасити суму заборгованості в розмірі 200,00 грн.

На даний час відповідачі не повернули визначену суму позики, просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 16 100,00 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн., а з відповідача ОСОБА_3 200,00 грн. тобто заборгованість відповідача становить 50 000 гривень.

Позивач до судового засідання до суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволені.

Відповідачі будучі належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 березня 2014 року, ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 гроші у розмірі 16 100,00 грн., про що свідчить копія розписки підписана ОСОБА_2 21 березня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.2. договору відповідач протягом 3-х банківських днів з моменту одержання повідомлення від позивача про порушення ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за розпискою про повернення позики, зобовязався погасити суму заборгованості в розмірі 200,00 грн.

21 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 предявив ОСОБА_2 письмову вимогу (претензію), згідно розписці щодо повернення заборгованості в розмірі 16 100,00 грн., в термін до 21 червня 2014 року, та вимогу до відповідача ОСОБА_3 про сплату заборгованості відповідно до договору поручительства від 21.03.2014 року про надання грошових коштів в сумі 200,00 грн. в термін до 21 серпня 2014 року

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка як борговий документ є підтвердженням факту укладення договору позики між особами та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань.

Частиною 2 коментованої статті закріплено правило, яке вже давно існує в судовій практиці. Як правило, у відносинах між фізичними особами позичальник під час отримання речей або грошових коштів від позичальника видає останньому розписку про отримання визначеної кількості майна або грошей. В розписці також вказуються термін повернення грошей або речей позикодавцю, а також відсоток за користування одержаними коштами. Розписка не замінює сам договір позики і не є письмовою формою договору позики. Однак розписка є важливим документом, який може підтвердити існування договору позики, розмір фактично одержаних майна або грошей, а також розмір плати за користування позикою. Переважна судова практика Верховного суду України свідчить, що при наявності оригіналу розписки у позикодавця та пред'явлення останнім позовних вимог до позичальника про повернення майна або грошових коштів такі позовні вимоги задовольняються. Відповідно до ст. 545 якщо позичальник видав позикодавцю борговий документ, позикодавець, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його позичальнику. У разі неможливості повернення розписки кредитор повинен вказати про це у своїй розписці, яку він видає позичальнику. У частині 3 ст. 545 ЦК встановлена презумпція, що наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Однак ця презумпція не є жорсткою та безумовною. Так, у разі фактичного виконання позичальником свого обов'язку щодо повернення грошових коштів або речей підтвердженням виконання позичальником свого обов'язку будуть банківські квитанції або платіжні доручення щодо перерахування грошових коштів, акти приймання-передачі майна тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 545 ЦК у разі відмови позикодавця повернути борговий документ або видати розписку позичальник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі N 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

У відповідність ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

З наведеного випливає, що кредитор в даному випадку повинен видати розписку лише на вимогу боржника. Якщо такої вимоги від боржника не надійшло, зазначений обов'язок у кредитора не наступає. Тому для боржника вкрай важливо документально підтвердити факт виконання свого зобов'язання.

Якщо ж боржник при отриманні позики видав кредиторові борговий документ (розписку), кредитор, приймаючи її повернення, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. Якщо кредитор з якоїсь причини не може повернути борговий документ (розписку) (наприклад, у випадку її втрати, знищення, передачі іншим особам і т.п.), він зобов'язаний видати боржникові свою розписку, вказавши в ній про це.

Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов'язків. Відсутність оригіналу боргової розписки у позивача позбавляє суд переконатися у існуванні боргу за цією розпискою.

Аналізуючи зазначені обставини справи, вимоги закону, суд вважає не доведеними належними доказами в суді позивачем неповернення йому боргу в сумі 16 100,00 грн. за розпискою від 21 березня 2014 року, оскільки позивач не надав суду доказів наявності у нього оригіналу письмової розписки ОСОБА_2 на цю суму.

Відмовляючи у задоволені стягнення з ОСОБА_2 боргу за розпискою, вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки, позивачу відмовлено в задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.525,530,545,1046-1050 ЦК України,- суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: В.О. Циганков