Справа № 456/4755/14 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/3092/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Берези В.І., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку з час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом до відповідача та з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог заявою від 18 лютого 2015 року просив визнати його звільнення на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України незаконним та поновити на роботі в Державному підприємстві «Стрийський вагоноремонтний завод» на посаді першого заступника директора підприємства; стягнути з Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20 541 грн. 46 коп.; стягнути Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач. Вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю. Мотивує тим, що суд на засіданні, що відбулось 2 лютого 2015 року, не заслухавши думку позивача та його представника, самовільно долучив до матеріалів справи заяву відповідача з додатками на 19 арк., в тому числі копію витягу з кримінального провадження №0000178, що свідчить про упередженість судді. Безпідставним є висновок висновок, що ОСОБА_2 надавав письмові пояснення щодо підстав його звільнення і вважав, що відповідачем було дотримано норми чинного законодавства про працю, хоча це не відповідає дійсності.

Суд взяв до уваги лише частину наказу, де вказано про підписання договору позивачем, а не розглянув ту частину, де ОСОБА_2 звинувачено у вчиненні злочину. Ця обставина свідчить про неповне з'ясування судом усіх обставин справи. Видаючи вказаний наказ відповідач порушив норми чинного законодавства.

Зазначає, що підписуючи 20.10. 2014 року Договір постачання металобрухту , діяв на підставі довіреності, посадової інструкції та в інтересах ДП «Стрийський вагоноремонтний завод». Жодної неправомірної вигоди від підписання договору він не отримав, а також не завдав матеріальної шкоди підприємству. Тому не вчиняв грубого порушення трудового обов'язку. Більше того, цей договір ніким не оспорювався. А отже фактично визнаний сторонами.

При розгляді апеляційної скарги апелянт та його представник доводи такої підтримав.

Відповідач - Державне підприємство «Стрийський вагоноремонтний завод», в письмових запереченнях на апеляційну скаргу її доводи вважає безпідставними. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято на основі об'єктивного та всебічного аналізу доказів, що подані сторонами в підтвердження своїх вимог та заперечень, з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції про відмову у позові є обґрунтованими і базуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом враховано, що відповідності до п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, додатковими підставами, розірвання трудового договору є - одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;

Встановлено, що 05 серпня 2014 року наказом № 246 позивач прийнятий на роботу на посаду першого заступника директора Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" по переводу з локомотивного депо "Львів Захід" Львівської залізниці. Тому правильним є висновок суду про те, що позивач підпадає під категорію осіб, до яких може бути застосоване стягнення у виді звільнення на підстав вказаної вище норми.

28 жовтня 2014 року на підставі наказу (розпорядження) № 321, виданого в межах своїх повноважень директором підприємства ОСОБА_5 Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" - позивач звільнений із займаної посади першого заступника директора на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудової дисципліни./а.с. 7/

Перевіряючи дотримання порядку звільнення, суд у тому числі керувався вимогами ст. 149 КЗпП України відповідно до якої - до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку.

Із долученої до справи копії пояснення позивача на ім»я керівника підприємства, убачається, що таке надавалось ОСОБА_2 саме з приводу обставин допущеного ним порушення і до видачі наказу про звільнення. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивач не заперечив факту його написання 24.10.2014 року. За таких обставин спростованими є мотиви апеляційної скарги в цій частині.

Суд врахував, що згідно з роз»ясненнями, що у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», в кожному конкретному випадку вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру вчинку та обставин, за яких його було вчинено, а також враховувати, яку було завдано, чи могло бути завдано шкоду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи із зміст у наведеної вище норми - ст. 149 КЗпП України - правом обрання виду стягнення наділений саме власник або уповноважений ним орган, враховуючи при цьому сукупність обставин, визначених цією нормою.

Надаючи правову оцінку наказу про звільнення позивача, судом встановлено, що у відповідності до рекомендацій у формі телеграфної вказівки заступника генерального директора «Укрзалізниці», в даному випадку від 17.09. 2014 року, надісланим в тому числі на адресу ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» - підприємству дозволено реалізацію брухту осей колісних пар непридатних для подальшого використання/ вид № 4/ за цінами не нижче рекомендованих протокольними рішеннями засідань комісії Укрзалізниці з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів з дотриманням чинного законодавства України та норм активно-правових актів Укрзалізниці. /а.с. 9/.

Із змісту заперечень відповідача на позов убачається, що одноразовим грубим порушенням трудових обов»язків, які допущені позивачем, що потягло його звільнення є грубе порушення, яке ним допущено при підписанні від імені підприємства /постачальника/ договору постачання металобрухту № СВРЗ-04-(П-355/05)-14-15-Ю від 20.10.2014р. - є не виконання вимог наказу генерального директора Укрзалізниці № 344-Ц від 17.05.2010 р., «Про затвердження Порядку здійснення операцій з металобрухтом та контролю за отриманням і використанням відповідних коштів залізницями та підприємствами, які входять до сфери управління Укрзалізниці» / далі Наказ № 344-Ц / та Наказу директора ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» від 15.01.2013 року № 12 « Про затвердження порядку підготовки та розгляду проектів господарських договорів, які укладаються державним підприємством «Стрийський вагоноремонтний завод» у новій редакції» / далі Наказ № 12/ / а.с. 37 , 53/.

Підписуючи від імені постачальника зазначений вище договір № СВРЗ-04-(П-355/05)-14-15-Ю від 20.10.2014. згідно наданої позивачу, як першому заступнику директора підприємства довіреності від 27.08.2014 року № ЮВ-39-Н на підписання від імені підприємства /укладання, зміну та розірвання/ господарських договорів, чинної до 31.12.2014 року та за наявності рішення комісії Укрзалізниці з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів від 05.09. 2014 року, яким визначено рівень цін для подальшої реалізації брухту, оформленого відповідним протоколом / а.с. 52, а.с. 85-89/, позивачем допущено порушення вимог наказів № 344-Ц та № 12 .

За змістом статті 181 Господарського кодексу України - господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Згідно ч.7 ст. 179 цього ж Кодексу - господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Виходячи із системного аналізу цих норм, за загальними правилами, договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами, якщо інше не передбачено умовами договору чи законом.

Аналізуючи позиції сторін щодо відсутності, як твердить позивача, та щодо наявності, як твердить відповідач, в діях позивача при підписанні/ укладанні/ вказаного вище Договору постачання металобрухту від 20.10.2014 року, є підстави для погодження з висновками суду першої інстанції про порушення позивачем вимог зазначених вище наказів № 344 та № 12.

У відповідності до п.2 розділу 5 Порядку здійснення операцій з металобрухтом та контролю за отриманням та використанням відповідних коштів залізницями та підприємствами, які входять до сфери управління Укрзалізниці, яким врегульовано питання реалізації обліку реалізації металобрухту та звітність, затвердженого наказом Генерального директора Укрзалізниці від 15.05.2010 року № 344 -Ц,- проекти договорів або , у разі необхідності, додаткових угод залізницями, підприємствами з переможцями проведених конкурсів на реалізацію металобрухту надсилаються на погодження до Головного управління МТР для розгляду рівня цін, що не повинен бути нижчим, ніж рекомендований комісією з включенням всіх витрат, пов»язаних з розбором, розрізанням, сортуванням, навантаженням металобрухту, тощо.

Доводи відповідача про порушення позивачем вимог цього Порядку в зазначеній частині не спростовано. Відтак судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про порушення позивачем вимог зазначеного Наказу, оскільки на укладання Договору постачання металобрухту 20.10. 2014 року - ОСОБА_2 не мав погодження Головного управління МТР, що потягло наслідки, про які зазначає відповідач, а саме укладання договору без врахування витрат, які повинно понести підприємство пов»язаних з розбором, розрізанням, сортуванням, навантаженням металобрухту , тощо.

Незважаючи на обумовлення цим договором ціни 3 020 гр. за одиницю продукції без податку на додану вартість, що дійсно, не була нижчою від визначеного рішенням Комісії Укрзалізниці з питань заготівлі та використання брухту чорних та кольорових металів від 05.09.2014 року якою запропоновано вартість 2 997 гр., на що посилається позивач, останнім вчинено порушення, яке роботодавець вправі був оцінити як грубе, що спричинило певні негативні наслідки для підприємства. Погодження проекту договору, в тому числі на реалізацію брухту, за змістом зазначеного вище п. 2 розділу 5 Порядку Головним управлінням МТР є необхідне для погодження цін, які не лише не повинні бути нижчими від рекомендованих Комісією, а і включати всі витрати підприємства про які наведено вище.

Даних про врахування таких витрат, а саме пов»язаних з розбором, розрізанням, сортуванням, навантаженням металобрухту, тощо, при укладенні Договору від 20.10.2014 року немає. Не отримані такі з вини позивача, який уклав договір всупереч вимогам означеного наказу.

Цим же пунктом розділу 5 Порядку визначено, що договори /додаткові угоди/ укладаються з дотриманням наказів Укрзалізниці та вимог чинного законодавства України.

Підписуючи зазначений вище Договір на постачання металобрухту ПП «Магніт», позивач порушив вимоги наказу № 344-Ц від 17.05.2010 року в зазначеній частині. Тому роботодавець вправі вважати, що позивачем вчинено одноразове грубе порушення трудових обов»язків, в тому числі з врахуванням характеру вчинку та обставин, за яких його було вчинено, а також враховувати, яку було завдано, чи могло бути завдано шкоду.

Судом першої інстанції також обґрунтовано взято до уваги пояснення представника відповідача про порушення позивачем при підписанні договору 20.10.2014 року на постачання металобрухту і вимог наказу директора підприємства № 12 від 15.01.2013 р. "Про затвердження порядку підготовки та розгляду проектів господарських договорів, які укладаються державним підприємством "Стрийський вагоноремонтний завод" в новій редакції", за яким даний договір повинен був погоджений з відповідними посадовими особами підприємства, а сааме - заступником директора з виробництва, заступником директора з економіки та фінансів, головним бухгалтером, заступником начальника ВЗКЗ, начальником ПЕВ, заступником начальника ЮВ, виконавцем, чого позивачем зроблено не було.

Всупереч вимогам п. 15, 16 Порядку, затвердженого Наказом від 15.01.2015 року, позивачем укладено Договір на постачання металобрухту від 20.10.2014 року незважаючи на відсутність даних про виконання виконавцем по Договору, яким в даному випадку зазначено ОСОБА_6, вимог Порядку, які полягали в наступному.

Проект договору, тобто документ до його підписання сторонами /повинен бути погоджений заступником директора/ з виробництва/, заступником директора /з економіки та фінансів/ , головним бухгалтером, начальником ПЕВ, заступником начальника ЮВ, а також виконавцем та заступником начальника ВЗКЗ.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначений договір перед його підписанням від імені постачальника позивачем не був погоджений із зазначеними вище особами, окрім як ззаступником начальника ЮВ та підписаний виконавцем. Аналогічного погодження не отримано щодо Специфікацій до договору /а.с. 28 зворот , а.с. 29 зворот/.

Пояснення позивача про те, що за наявність таких і саме після підписання ним - позивачем договору, несе відповідальність виконавець, - не спростовує позиції відповідача, з якою погоджується колегія суддів, що таке погодження повинно передувати підписанню договору стороною постачальника, від імені якої діяв позивач.

Позиція позивача про те, що такі погодження повинні бути отримані після підписання договору сторонами договору - не узгоджується із наведеними вище нормами, якими врегульовано обставини набрання чинності договору.

Судом першої інстанції надано критичну оцінку показам позивача в тій частині, що йому не було відомо про необхідність погодження договорів постачання металобрухту з відповідними службовими особами підприємства, з мотивів не доведення до його відома наказів № 12 та № 344-Ц, а відтак відсутність в його діях ознак порушення трудових обов»язків. З такими висновками суду погоджується колегія суддів.

В самій позовній заяві позивача в редакції від 25.11.2014 року, на а.с. 3 ОСОБА_2 зазначає, що «діяв в межах повноважень наданих мені керівництвом Підприємства, підписував договір з ПП «Магніт» на підставі діючої довіреності, та після його візування відповідними працівниками».

Крім того, в письмовому поясненні ОСОБА_2 на ім"я директора, позивач вказує на те, що договір підписав на підставі дозволу Укрзалізниці.

Позиція позивача, що діяв у межах повноважень наданих йому керівництвом підприємства при підписанні 20.10.2014 року договору з ПП "Магніт" на підставі діючої довіреності, а відтак не допустив порушень трудових обов»язків обґрунтовано визнана судом першої інстанції як спростована і в цій частині колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Згідно з матеріалами справи, Наказом директора підприємства головою комісії з реорганізації № 447 від 07.10.2014 року затверджено посадову інструкцію першого заступника директора підприємства ОСОБА_2, ознайомлення та особисте підписання такої 07.10.2014 року ствердив позивач в суді апеляційної інстанції. / а.с. 11/

Згідно з п. 5. розділу 1-го цієї інструкції - перший заступник директора у своїй роботі керується законами України, постановами, розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами та вказівками Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» та іншими нормативними актами, наказами та розпорядженнями директора підприємства.

За змістом цього пункту персональної посадової інструкції позивача - останній зобов»язаний виконувати покладені на нього обов»язки, в тому числі, згідно письмових чи інших доручень керівника, якому безпосередньо підпорядковується згідно п. 4 розділу 1-го посадової інструкції, однак при цьому керуватися нормативними актами та наказами, визначеними п. 5 Посадової інструкції.

Невиконання ОСОБА_2 вимог зазначених вище наказів, про що зазначено вище, свідчить про порушення останнім саме при укладенні договору на постачання металобрухту від 20.10. 2014 року своїх трудових обов»язків, які визначені посадовою інструкцією від 07.10.2014 року, тобто вчинення одноразового грубого порушення .

Дані з ПП «Магніт» про проведення оплати 21.10.2014 року, згідно листа директора підприємства С. Михайленко від 03.07.2015 року на адресу Апеляційного суду Львівської області за відвантажену кількість металобрухту за умовами договору № СВРЗ-04-(П-355/05)-14-15-Ю від 20.10.2014., не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з якими погоджується колегія суддів з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також погоджується з позицією суду першої інстанції, що при обранні виду стягнення, що є правом відповідача, останнім було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Щодо мотивів апеляційної скарги про звинувачення позивача у наказі про звільнення у вчиненні злочинних дій та зазначення про обставини вчиненого порушення, які свідчать про триваючий його характер, а не одноразове порушення, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Наказом від 28.10.2014 року № 321 причиною звільнення ОСОБА_2 зазначено п.1 ст. 41 за одноразове грубе порушення трудових обов»язків, що відповідає запису у трудовій книжці позивача.

Обставинами вчинення порушення зазначено підготовку договору на реалізацію металобрухту з ПП «Магніт» 20.10.2014 року з порушення вимог наказів Генерального директора про порядок реалізації металобрухту і без отримання дозволу УЗ, чим порушено вимоги посадової інструкції. Таким чином викладено обставини одноразового порушення, яке роботодавцем розцінено як грубе. Інші обставини, про які вказано в наказі про звільнення є лише деталізацією цього порушення і не свідчать про його тривалість. Викладення у тексті наказу про звільнення в такий спосіб обставин одноразового грубого порушення - не дає підстав для висновку про незаконність звільнення позивача з врахуванням детально з»ясованих судом обставин справи, про що зазначено вище.

Пояснення позивача про підписання попередньо аналогічних договорів у такий же спосіб та відсутність до нього зауважень зі сторони керівництва - не можуть братись до уваги, оскільки Договір від 20.10.2014 року укладено позивачем після ознайомлення 07.10. 2014 року з посадовою інструкцією, положень якої зобов»язаний був дотримуватись у роботі.

Форма реагування роботодавця на такі порушення допущені іншими працівниками при укладенні інших договорів, не може бути враховано у контексті вирішення індивідуального трудового спору.

Тому колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача про поновлення на роботі, а відтак і вимог про стягнення заробітку час вимученого прогулу та відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення прийнято на основі всебічно з»ясованих обставин справи при належній оцінці доказів, які надані сторонами. Про наявність додаткових доказів, не досліджених судом першої інстанції, сторони при розгляді апеляційної скарги не зазначили.

Судом вірно застосовано норми матеріального права та постановлено законне рішення при дотриманні норм процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу позивача необхідно відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 303, ст.304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1.ч.4 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді