Справа № 438/1075/14 Головуючий у 1 інстанції: Пещук Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/603/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року у справі за клопотанням ОСОБА_4 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання Б. ОСОБА_4. Надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення районного суду м. Квідзинь Республіки Польща від 3 жовтня 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_2 Просить її скасувати і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання Б. ОСОБА_4. Зазначає, що надавши дозвіл на виконання іноземного суду на території України, суд першої інстанції порушив норми законодавства України і норми міждержавного договору. Зокрема, про розгляд справи щодо нього в іншій країні відомо не було, жодних повідомлень він не одержував, його анкетні дані і анкетні дані в судовому рішенні іноземного суду різняться.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта ОСОБА_2 і його представника на підтримання скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального законодавства і тому її слід скасувати.

Встановлено, що 30.07.2014 року Бориславським міським судом Львівської області одержано з Головного управління юстиції у Львівській області клопотання ОСОБА_4, громадянки ОСОБА_6, про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення районного суду м. Квідзинь Республіки Польща від 03.10.2013 року, яким стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_7, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

24.05.1993 року між Україною і ОСОБА_6 укладено Договір «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах».

Постановою Верховної Ради України № 3941-ХІІ від 04.02.1994 року цей Договір ратифіковано.

Пунктом першим частини першої статті 49 Договору визначено, що за умов, передбачених цим Договором, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони з цивільних справ.

Підстави для визнання і виконання рішень врегульовані статтею 50 Договору.

Як убачається із п. 3 ч. 1 ст. 50 Договору, визнання і виконання рішень допускається за умови, якщо сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав.

Статтею 396 ЦПК України визначено підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Пункт другий частини другої цієї норми містить припис, відповідно до якого у задоволенні клопотання може бути відмовлено також якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесу через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Із клопотання Б. ОСОБА_4 убачається, що вона просить надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення районного суду м. Квідзинь Республіки Польща. До клопотання заявник додала документи, зокрема: копію рішення районного суду в м. Квідзинь від 03.10.2013 року у справі №III RC 197|12 і розписку про вручення.

Із наданих заявником документів не випливає висновок про додержання судом м. Квідзинь умов п. 3 ч. 1 ст. 50 Договору щодо можливості захисту своїх прав відповідачем ОСОБА_2, адже надані Б. ОСОБА_4 документи не містять відомостей про належне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи у м. Квідзень, у якій він є відповідачем.

Так, розписка про вручення (арк.. справи 2, 3) не містить відомостей про адресата повістки (адреса, імя одержувача), хто її конкретно одержав і з якою метою її направляли. У цьому повідомленні не міститься жодної вказівки на ОСОБА_2 чи його адресу проживання, які ідентифікують особу відповідача і за якими має відбуватися виконання рішення іноземного суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що правові підстави для допуску до виконання рішення іноземного суду відсутні.

Так як суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені порушення і постановив оскаржувану ухвалу, то це судове рішення є незаконним і тому воно підлягає скасуванню.

Оскільки клопотання ОСОБА_4 не ґрунтується на умовах Договору між Україною і ОСОБА_6 «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах» від 24.05.1993 року і нормах Цивільно-процесуального Кодексу України, то в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 307, ст. ст. 312, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Бориславського міського суду від 30 жовтня 2014 року скасувати і постановити нову ухвалу.

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення районного суду м. Квідзинь Республіки Польща від 3 жовтня 2013 року (у справі III RC 197|12) про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: