АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 20(1) інстанції - Борис О.Н.
Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2010 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі - Євтодій К.С.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його

представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи - Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу, приватний нотаріус Кульбіда Наталя Михайлівна, про визнання правочину договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2008 року ОСОБА_2 в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом про визнання правочину договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між її колишнім чоловіком ОСОБА_9 та ОСОБА_4 недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її колишній чоловік ОСОБА_9, як інвалід другої групи, отримав квартиру, яка в подальшому була ним приватизована та у 2005 році продана відповідачу. Після смерті ОСОБА_9, вона своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правоустановлюючих документів. Вважає, що на момент укладення договору купівлі-продажу 07 жовтня 2005 року ОСОБА_9 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки з 1999 року перебував на обліку у КП «Психоневрологічний диспансер», тому що страждав органічним стійким розладом особистості, у зв'язку з чим неодноразово перебував на лікуванні, тому просила суд визнати недійсним правочин договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та направлення справи на новий розгляд посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував ст. 225 ЦК України, не звернув уваги на письмові пояснення третьої особи - приватного нотаріуса Кульбіди Н.М. щодо адекватності поведінки ОСОБА_9 під час укладення договору. Також судом не з'ясовано обставин щодо наслідків визнання правочину недійсним, оскільки квартира була придбана в кредит, який до цього часу не виплачений та в забезпечення повернення якого укладено договір іпотеки, предметом якого є спірна квартира. Крім того, справу розглянуто без залучення ВАТ КБ «Надра» в якості третьої особи.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримавши апеляційну скаргу, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову позивачу в позові.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в свідоцтвах про народження яких батьком вказано ОСОБА_9.

01 жовтня 1998 року шлюбні відносини між позивачем та ОСОБА_9 розірвано в установленому законом порядку.

За життя ОСОБА_9 мав на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 07 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М., ОСОБА_9 продав квартиру ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер. Після його смерті позивач в інтересах дітей звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 недійсним, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що на момент укладення та підписання договору ОСОБА_9, внаслідок хронічного стійкого захворювання у вигляді органічного розладу головного мозку складного ґенезу (контузія головного мозку, хронічна алкогольна інтоксикація), виражений психоорганічний синдром, за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

При визнанні договору купівлі-продажу квартири недійсним, суд вірно керувався положеннями ст. 203 ЦК України, якою передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ч. 2 вказаної статті вимагає, щоб особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та ст. 225 ЦК України, згідно якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану ОСОБА_9 на момент укладення правочину, на який поширюються правила ст. 225 ЦК України, суд відповідно до ст. 145 ЦПК України, ст. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за клопотанням позивача призначив судово-психіатричну експертизу, з урахуванням висновків якої та інших доказів, а саме показань свідків, допитаних у судовому засіданні ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, медичних документів, відповідно до ст. 212 ЦПК України обґрунтовано дійшов висновку що ОСОБА_9 у момент вчинення правочину перебував у такому стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З огляду на наведене доводи відповідача про те, що суд зробив висновок про недієздатність ОСОБА_9 спираючись лише на висновок експертизи, та застосував норму ст. 225 ЦК України, положення якої не поширюються на даний випадок, тому що ОСОБА_9 з 1999 року перебував на обліку у Криворізькому ПНД і внаслідок цього були законні підстави визнати його недієздатним та призначити йому опікуна, так як він страждав на психічне захворювання, безпідставні та суперечать приписам ст. 225 ЦК України, які поширюються саме на ті випадки, коли фізичну особу не було визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

З матеріалів справи та із самої апеляційної скарги убачається, що відповідач достеменно знав про психічні захворювання ОСОБА_9, стан його здоров'я на момент укладання та підписання договору, оскільки тісно спілкувався з ОСОБА_9, а дружина відповідача доглядала за хворим, отримувала його пенсію, пояснивши, що за станом здоров'я їх кум ОСОБА_9 не міг розпоряджатися грошима.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги свідчення нотаріуса Кульбіди Н.М. , яка пояснила, що поведінка ОСОБА_9 під час укладення договору не викликала сумнівів щодо адекватності його поведінки та дієздатності, оскільки нотаріус не є психіатром і її пояснення спростовуються висновком експертизи, поясненнями інших свідків, які постійно спілкувалися з ОСОБА_9

Твердження відповідача про те, що пояснення нотаріуса свідчать, що договір ОСОБА_9 був укладений у період стійкої ремісії психічного захворювання, спростовуються обґрунтованими висновками суду, письмовими доказами. Крім того, факт перебування ОСОБА_9 в день укладення правочину в стані стійкої ремісії психічного захворювання не підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи.

Не підлягають задоволенню вимоги відповідача щодо скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у позові з підстав не визначення судом наслідків визнання правочину недійсним, незалучення до участі у справі в якості третьої особи Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», яким було надано ОСОБА_4 згідно кредитного договору від 07 жовтня 2005 року грошові кошти для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу спірної квартири, яка знаходиться в іпотеці для забезпечення повернення кредиту з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимоги про застосування наслідків недійсності правочину можуть бути пред'явлені як одночасно з позовом про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги (при наявності рішення про визнання такого правочину недійсним).

Частина 5 ст. 216 ЦК України зазначає, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, що є його правом. У відношенні оспорюваних правочинів таким правом суди не наділені.

На думку колегії суддів суд не міг з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності правочину, оскільки: по-перше - вони не зазначені в позовних вимогах та не досліджувалися в суді, по-друге продавець квартири ОСОБА_9 помер. Крім того, відповідач не позбавлений права звернутися до спадкоємців з вимогою щодо стягнення сплаченої за договором купівлі-продажу вартості квартири.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, або з ініціативи суду.

Клопотання про залучення банку до участі у справі відповідачем заявлено не було, більше того, ОСОБА_4 пояснив, що ні він ні його попередній представник не повідомили суд першої інстанції про те, що спірну квартиру ним придбано за гроші, отримані ним за кредитним договором, ксерокопія якого ним була долучена лише до апеляційної скарги.

Враховуючи відсутність доказів, які б підтвердили, що спірна квартира знаходиться в якості забезпечення виконання відповідачем своїх обов'язків щодо погашення кредиту в іпотеці згідно договору іпотеки, колегія суддів вважає, що права банку рішенням суду першої інстанції не порушено, до того ж не залучена особа має право на пред'явлення окремого позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Г.О.Савіна

Судді: В.П.Турік

Л.А.Братіщева