АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/117/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Матковської Л.О., Федорової Н.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника

ОСОБА_3, прокурора Лапко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування Хмельницької районної державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області, про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальника та стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, зазначали, що їхня дочка ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6. 08.12.2004 року шлюб між ними було розірвано та син залишився проживати з матір'ю. ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка трагічно загинула і вони взяли на себе обов'язки по утриманню та вихованню сина дочки - їх внука. Відповідач, проживаючи окремо від дитини в іншому населеному пункті, не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям та станом здоров'я, не проявляє батьківської турботи, не забезпечує належних умов для її фізичного та духовного розвитку, матеріальної допомоги не надає, з сином не спілкується. Посилаючись на надані їм законом повноваження по захисту прав та інтересів малолітнього внука, просили позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,призначити їх піклувальниками ОСОБА_6 та стягнути з відповідача на їх

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сарбей О.Ф. Провадження № 22-ц/792/117/15 Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 48,52

користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частки його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Протокольною ухвалою від 11 вересня 2014 року уточнено назву третьої особи, а саме замінено службу у справах дітей Хмельницької міської ради на орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради та залучено до участі у справі в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Хмельницької районної державної адміністрації.

Протокольною ухвалою від 30 жовтня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Покладено на органи опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради та виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків по відношенню до сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не погоджуються з рішенням суду, вважають його незаконним та необґрунтованим, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права, зокрема положень СК України, Конвенції «Про права дитини» та ЗУ «Про охорону дитинства». Відмовляючи в задоволенні позову, суд безпідставно не взяв до уваги надані ними докази, які свідчать про байдуже ставлення відповідача як батька до свого сина ОСОБА_6, пояснення самого відповідача. Суд не врахував думку дитини про позбавлення батька батьківських прав.

ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування Хмельницької районної державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були оповіщені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Від ОСОБА_4 та представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позову та застосовуючи до відповідача попередження про зміну ставлення до виховання дитини, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, прийшов до правильного висновку, що підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно його сина ОСОБА_6 на даний час немає, відповідно відсутні підстави й для задоволення вимог про призначення позивачів піклувальниками неповнолітнього внука та стягнення з відповідача на їх користь аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 9 та ст. 18 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ратифікова постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991р. № 789-ХІІ, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Разом з цим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Пунктом 18 цієї Постанови роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Як встановлено судом першої інстанції, дочка позивачів ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6. 08 грудня 2004 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано і дитина залишилась проживати з матір'ю. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Після її смерті за погодженням з батьком дитини ОСОБА_6 залишився проживати з дідом та бабою, позивачами у справі, де проживає по даний час. Дитині створені належні умови для проживання, розвиту та її виховання, які забезпечили дід з бабою. Вони займаються його вихованням та утриманням. З 2005 року ОСОБА_4 проживає у м. Володимир-Волинський Волинської області.

Згідно повідомлення Хмельницького колегіуму імені Володимира Козубняка від 19.03.2014 року батько дитини не цікавився шкільним життям дитини, не відвідував батьківські збори.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює лікарем-ортопедом-травматологом Володимир-Волинського територіального медичного об'єднання Волинської області з травня 2005 року, за місцем роботи характеризується позитивно, має самостійний дохід. Він створив іншу сім'ю, в якій ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_11.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 26 листопада 2013 року, який вважав недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_4 сина любить і бажає турбуватись про нього, брати участь у його вихованні та утриманні.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що періодично спілкувався з сином в телефонному режимі, періодично надавав йому матеріальну допомогу, проте за характером роботи, віддаленістю проживання і сімейними турботами з листопада 2011 року не мав можливості особисто спілкуватися з сином, з ним зустрічатися. Погодився, що син потребує систематичної матеріальної допомоги, яку він як батько спроможний добровільно надавати щомісячно в розмірі 1/4 частини його заробітку.

В матеріалах справи відсутні відомості, що за весь час окремого проживання дитини від батька, до останнього застосовувались заходи впливу та попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

За таких обставин та врахувавши як думку самого неповнолітнього ОСОБА_6, який без наведення конкретних мотивів та причин вважав, що батька треба позбавити батьківських прав і він не бажає з ним спілкуватися, так і бажання відповідача налагодити стосунки з сином, приймати участь у його вихованні, надавати йому матеріальну та духовну підтримку, виконувати свої батьківські обов'язки належним чином та залишатися батьком, суд обґрунтовано відмовив позивачам у позові, надавши відповідачу ОСОБА_4 можливість змінити своє ставлення до дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьком своїх батьківських обов'язків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять посилань на докази, які б спростовували такі висновки.

Наданим позивачам доказам, в тому числі довідці з навчального закладу та показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суд дав оцінку в сукупності з іншими дослідженими доказами.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь