АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2226/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.06.2014 р. між ним та ОСОБА_7 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1500 дол. США.

Договір укладено в простій письмовій формі у вигляді розписки.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.11.2014 р. було стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача за вище вказаним договором заборгованість в сумі 19425,85 грн. та 243,60 грн. судового збору. На підставі цього рішення позивачу було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_6 стверджує, що борг й досі не повернутий, а на сьогоднішній день курс долара США значно підвищився, в звязку з чим просив суд стягнути ще на його користь з ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 15749,15 грн.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року ОСОБА_6 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не зявились, представник апелянта ОСОБА_8 належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Апелянт ОСОБА_6 за повісткою в відділення звязку не зявився, тому був повідомлений SMS повідомленням. Згідно ч. 5 статті 76 ЦПК України вручення повістки представнику сторони вважається врученням повістки даній стороні по справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції прийшов до висновку, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися, однак дана обставина не дає підстав стороні у зобовязанні, спір щодо якого вже вирішений судом, предявляти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 04.06.2014 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, відповідно до якої позивач передав відповідачці грошові кошти в сумі 1500 дол. США. Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.11.2014 р. було стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача за вище вказаним договором борг в сумі 19425,85 грн. та 243,60 грн. судового збору. На підставі цього рішення позивачу було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто зобов'язання зі сплати коштів.

Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Указане відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 04.07.2011 у справі N 13/210/10, від 24.10.2011 у справі N 6-38цс11.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону N 2711-IV. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постановах від 20 грудня 2010 року у справі N 3-57гс10 і від 4 липня 2011 року у справі N 3-65гс11.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Для регулювання курсу гривні щодо іноземних валют Національний банк використовує золотовалютний резерв, купує і продає цінні папери, встановлює і змінює ставку рефінансування та застосовує інші інструменти регулювання грошової маси в обігу.

Отже оскільки вже існує рішення про стягнення заборгованості, то кредитор в зобовязанні має право на стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, а не стягнення курсової різниці між доларом США та гривнею України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, та ухвалив правильне та справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року відхилити, а рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :