АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1][2]

12лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.,

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року,

встановила:

28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати договір поруки від 13 серпня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» ( надалі - ВАТ КБ «Надра»), та ОСОБА_4 таким, що припинив свою дію.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі - ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №391/П/РП/2008-840, предметом якого є надання споживчого кредиту в розмірі 177 328,23 доларів США терміном до 11 серпня 2028 року з оплатою 14,49% річних. На забезпечення вказаного договору, 13 серпня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки. Починаючи з грудня 2008 року позичальник перестав платити щомісячні платежі, а тому саме з цього часу у банка виникло право на дострокове стягнення заборгованості, проте своїм правом останній скористався лише в лютому 2010 р., пред'явивши відповідний позов до суду про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя. За таких підстав вважає, що договір поруки у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України слід визнати припиненим.

Рішенням Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що поручитель вимоги від банку про дострокове повернення кредиту не отримував. Суд у своєму рішенні свідомо ігнорує той факт, що в даному випадку договір припинив би свою дію 13 серпня 2028 року у випадку, коли б позичальник вчасно виконував свої зобов'язання. Разом з тим, позичальник перестав сплачувати щомісячні платежі у грудні 2008 року, а тому саме з цього моменту у відповідача виникло право вимоги до поручителя. Банк же скористався своїм правом на пред'явлення позову до поручителя лише у лютому 2010 року, тобто з пропуском спеціального строку, який передбачений ч.4 ст.559 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ч.4 ст.559 ЦК України, роз'яснень, викладених у п.22,24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», та дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору поруки від 13 серпня 2008 року припиненим, оскільки кредитний договір укладено терміном до 11 серпня 2028 року, своїм правом на дострокове повернення кредитної заборгованості кредитор скористався в травні 2010 р., звернувшись до суду з відповідним позовом до боржника та поручителя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №391/П/РП/2008-840, предметом якого є надання споживчого кредиту в розмірі 177 328,23 доларів США терміном до 11 серпня 2028 року з оплатою 14,49% річних.

На забезпечення вказаного договору, 13 серпня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким остання зобов'язалась солідарно відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням позову до поручителя є пред'явлення до нього вимоги.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-125 цс12, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до п.5.3 вищевказаного договору поруки, дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього договору.

Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та п.4.2.4 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, звернувшись в лютому 2010 р. до суду з відповідним позовом.

Крім цього, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості станом на 16.02.2010 р., позичальник припинила виконувати свої зобов'язання 10 серпня 2009 року, сплативши грошові кошти в рахунок погашення процентів по кредиту (а.с.11).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору в розмірі 1 693 664 грн. 22 коп. та судові витрати по справі.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою.

Та обставина, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача про виникнення у відповідача права на дострокове повернення заборгованості за кредитним договором з дати останнього погашення платежу з посиланням на те, що строк виконання основного зобов'язання продовжується до 13 серпня 2028 року, не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа № 22-ц/796/3304/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.