АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1355/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43, 44 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКарпенко О. В.
суддівПальонного В. С. , Нерушак Л. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної власності,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 у жовтні 2014 року звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_7 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що сторони перебували у шлюбі, розірваному 07 грудня 2006 року. Позивачка на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2007 року є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрований відповідач, який фактично в даній квартирі не проживає, будь-яких витрат, пов»язаних із утриманням даного жилого приміщення та сплатою комунальних послуг не несе, чим порушує права та законні інтереси позивачки, як власника вказаної квартири.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_6 звернулась за їх захистом до Соснівського районного суду м. Черкаси та просила постановити судове рішення, яким виселити відповідача ОСОБА_7 з належної позивачці квартири за АДРЕСА_1 без надання йому іншого житлового приміщення.

В свою чергу, ОСОБА_7 у грудні 2014 року звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної власності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім'єю, за спільні кошти придбали квартиру за АДРЕСА_1, яка фактично є спільною власністю сторін по справі.

Оскільки спірні питання, пов»язані із розподілом майном сторін не виявилося можливим врегулювати в добровільному порядку, ОСОБА_7 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси та просив постановити судове рішення, яким встановити факт проживання сторін однією сім'єю з 08 грудня 2006 року по 08 жовтня 2010 року, визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року до участі в даній справі в якості третьої особи залучений ОСОБА_8

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 та зустрічному позові ОСОБА_7 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування судом обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення виниклого між сторонами спору по суті просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2015 року скасувати, ухваливши при цьому нове рішення про укладення між сторонами мирової угоди на запропонованих ними умовах.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6, підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення як первісних позовних вимог ОСОБА_6 так і вимог ОСОБА_7, викладених ним в зустрічній позовній заяві.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ОСОБА_6 просила виселити ОСОБА_7 з квартири за АДРЕСА_1, власницею якої вона є згідно договору купівлі - продажу квартири від 18 червня 2007 року, без надання відповідачеві іншого жилого приміщення.

Проте, виселення особи, в тому числі без надання іншого придатного для проживання жилого приміщення регулюється нормами ЖК України, зокрема, статтею 116 ЖК України. Статтею 109 ЖК України прямо передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається лише з підстав, установлених законом.

Позивачкою ОСОБА_6, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, яка покладає обов»язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не було надано на адресу суду будь-яких об»єктивних доказів наявності підстав, визначених законом, щодо виселення ОСОБА_7 із квартири за АДРЕСА_1 без надання йому іншого житла.

Крім того, ставлячи питання про виселення відповідача із належної їй на праві власності квартири, ОСОБА_6, як на матеріальну підставу заявлених нею позовних вимог послалася на статті 71, 72 ЖК України, що є безпідставним, оскільки даними статтями регулюються питання збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право користування житлом у зв»язку із тривалим /понад 6 місяців/ не користуванням житлом без поважних причин в будинках державного і громадського житлового фонду.

Посилання ОСОБА_6, як на підставу виселення ОСОБА_7 із спірної квартири без надання йому іншого житла, на вимоги статті 405 ЦК України також є неаргументованими, оскільки даною нормою закону регулюються права членів сім»ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, частиною другою цієї статті передбачено, що «член сім»ї власника втрачає право користування цим житлом в разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Проте, ОСОБА_6 не заявляла вимог щодо визнання ОСОБА_7 особою, яка втратила право користування житлом, власником якого вона є, а наполягала на виселенні відповідача із належної їй квартири за АДРЕСА_1 без надання йому іншого житла.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної власності - відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :