Єдиний унікальний номер 226/1646/15-ц Номер провадження 22-ц/775/690/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Артемівськ Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Курило В.П., Космачевської Т.В.,

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька про визнання факту сімейних відносин та зобов'язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 26 серпня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є рідною дочкою ОСОБА_5, який знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством «Регіональні електричні мережі» та помер внаслідок нещасного випадку, який стався на виробництві ІНФОРМАЦІЯ_8 року, про що складені акти за формою Н-1 і Н-5 від 02 вересня 2013 року та від ІНФОРМАЦІЯ_7 року. У зв'язку з вказаними подіями вона звернулась до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька (далі - Фонд) з приводу проведення їй страхової виплати у вигляді п'ятирічного заробітку її батька, мотивуючи тим, що вона є членом його сім'ї, в чому їй було відмовлено.

12 серпня 2015 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд зобов'язати відповідача призначити і виплати їй одноразову допомогу у розмірі п'ятирічного заробітку померлого, як рідній дочці та члену сім'ї загиблого на виробництві ОСОБА_5 (а.с. 64).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 26 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1, в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт зазначив, що суд безпідставно не задовольнив позовні вимоги, не зважив на те, що нею були надані докази проживання однією сім'єю з померлим батьком, та необгрунтовано відмовив у встановленні факту сімейних відносин, в призначенні та виплаті їй одноразової допомоги в розмірі не меншим п'ятирічної заробітної плати потерпілого, померлого внаслідок нещасного випадку на виробництві, що передбачено ч.7 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача ВВД ФСС не прибув, але про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою і телефонограмою та надіслав письмові заперечення проти позову (а.с. 106-108, 111).

Позивачка ОСОБА_1 та третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи також повідомлені судовою повісткою та телефонограмою (а.с. 103, 109, 110).

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року у віці 59 років помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.45).

Відповідно до актів за формою Н-1 № 4/13 від 02 вересня 2013 року, № 1/14 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року та за формою Н-5 від 02 вересня 2013 року і ІНФОРМАЦІЯ_7 року смерть ОСОБА_5 наступила внаслідок нещасного випадку на виробництві, що з ним стався 29 серпня 2013 року (а.с. 13-38).

Даний факт Фондом не заперечував.

Згідно з свідоцтвами про народження, про шлюб та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивачки, ОСОБА_5 є її батьком (а.с. 39, 40, 41).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Димитровської міської ради від 05 лютого 2015 року померлий ОСОБА_5 з серпня 2009 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 До складу його сім'ї входили: донька - позивач ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, зять ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 8).

Згідно з актом від 05 лютого 2015 року, складеного головою квартального комітету № 8 виконавчого комітету Димитровської міської ради за участю свідків-сусідів, померлий ОСОБА_5 у період з 19 серпня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та знятий з реєстраційного обліку через смерть. Його донька ОСОБА_1 також зареєстрована за вказаною адресою, проживала з батьком однією сім'єю, вела з ним сумісне господарство, здійснювала за ним догляд до його смерті (а.с. 10).

Домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, належить позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 24 лютого 2004 року. Останнє підтверджується відповідним свідоцтвом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 березня 2004 року та технічним паспортом на домоволодіння.

Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області від 30 квітня 2015 року шлюб між померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розірвано 15 серпня 2006 року (а.с.44).

Шлюб між третьою особою ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1) зареєстрований 30 березня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (а.с.39).

Згідно з свідоцтвами про смерть батьки ОСОБА_5 померли: його мати - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_9 року, а батько - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_10

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з того, що підстави для одержання одноразової допомоги після смерті ОСОБА_5 у розмірі, встановленому ч.7 ст.34 Закону, у позивачки відсутні. Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі, має двох дітей, 1994 року та 2000 року, працездатна та на час смерті потерпілого не відносилася до кола осіб, які мають право на отримання одноразової допомоги, визначених у ч. 3 ст.33 Закону.

Суд зазначив, що за змістом ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105 - XIV (далі - Закон № 1105 - XIV) в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: на момент смерті потерпілого на виробництві, страхові виплати, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, складаються у тому числі із страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебувають на утриманні померлого).

Згідно із ч. 7 ст.34 Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більше як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Вказаною нормою Закону № 1105 - XIV визначається розмір одноразової допомоги, яка виплачується сім'ї потерпілого внаслідок нещасного випадку.

Коло осіб, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого, у тому числі на одноразову допомогу, визначено у ст.ст.21, 33 Закону № 1105 - XIV.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 33 вказаного Закону, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з п.п. д п.1 ч.1 ст.21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Такими непрацездатними особами є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ними 23 років; жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; інваліди члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував аліменти; непрацездатні особи , які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Суд обґрунтовано послався на норми Закону № 1105 - XIV, відповідно до яких сфера дії Закону визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, та дійшов правильного висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 не має підстав до отримання одноразової допомоги після смерті ОСОБА_5

Апеляційний суд вважає, що такі висновки суду є правильними, оскільки відповідають встановленим обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо належності позивачки ОСОБА_1 до кола осіб, які мають право на отримання одноразової допомоги, з тих підстав, що вона є членом сім'ї потерпілого, то апеляційний суд його відхиляє, виходячи з наступного.

Згідно з ч.7 ст. 34 Закону № 1105 - XIV, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Виходячи з наведеного, Фондом проводяться виплати одноразової допомоги членам сім'ї, розмір якої повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого.

При цьому, як вбачається з вимог ст. 33 Закону № 1105 - XIV, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є, зокрема: жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Крім того, як вбачається з вимог п.п. 6.1.1., 6.1.2., 6.1.4., 6.1.8. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 р. №24, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 р. за №715/13982 (далі - Порядок), робочий орган виконавчої дирекції Фонду розглядає справи про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого сім'ї та особам, які мають на це право, приймає рішення про виплати за умови подання документів, які видаються відповідними організаціями.

Як передбачено п.п. 6.1.4 Порядку, право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають особи, визначені статтею 33 Закону.

Коло осіб, визначених в ст. 33 Закону № 1105 - XIV, перелічені вище.

Виходячи з наведеного, сам по собі факт проживання однією сім'єю не дає права на отримання одноразової допомоги на сім'ю у розмірі п'ятирічного заробітку загиблого.

За вказаних обставин у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з Фонду на користь позивачки одноразової допомоги.

Щодо встановлення факту проживання однією сім'єю, то враховуючи відсутність у позивачки права на отримання одноразової допомоги у суду першої інстанції не було підстав для задоволення її позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факти, що мають юридичне значення. У даному випадку факт проживання позивачки однією сім'єю зі своїм батьком ОСОБА_5 до дня його загибелі не має юридичного значення, оскільки з його встановленням у ОСОБА_1 не виникає права на отримання одноразової допомоги.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не призводять до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу суд відхиляє, а рішення суду першої інстанції - залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: