Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5001/14-ц
Провадження №2/711/69/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого Клочко О.В.

- при секретарі Литовченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи орган опіки та піклування м. Черкаси , комунальне підприємство Придніпровська служба утримання будинків Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , усунення перешкод у користуванні житловими приміщенням шляхом виселення

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

17.01.2015 року позивачем надано суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та залучено до участі по розгляду справи в якості співвідповідача ОСОБА_4 , а також у якості третьої особи без самостійних вимог - орган опіки та піклування м. Черкаси.

Свої доводи позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим , що йому на праві приватної власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 м . Черкаси, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 10.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за № 8629.

Згідно довідки КП Придніпровська служба утримання будинків Черкаської міської ради №378 від 15.02.2014 року в квартирі зареєстровано дві особи відповідачка ОСОБА_2 - колишня дружина позивача та їх неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано за рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 29 травня 2012 року у справі №2314/3140/2012, провадження №2/2314/1788/2012.

Постійно в квартирі проживає неповнолітній ОСОБА_6 та з листопада 2011 року ОСОБА_3- мати відповідачки ОСОБА_2, а сама ОСОБА_2 у квартирі з листопада 2011 року не проживає, її постійне місце проживання позивачу невідоме.

Відповідачка ОСОБА_3 не являється членом сім,ї позивача, в квартирі не зареєстрована, самоправно , без його дозволу проживає у квартирі з листопада 2011 року, участі в оплаті комунальних послуг не приймає.

Вищевказані обставини підтверджені даними акту від 25.03.2014 року.

Позивач , будучи власником квартири, позбавлений можливості проживати у квартирі разом зі своєю родиною та неодноразово вимагав в усному порядку звільнити квартиру, проте ОСОБА_3 не побажала , чим створює йому перешкоди , а тому , він змушений звертатися з даним позовом до суду та просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири без надання іншого житлового приміщення.

Також, в квартирі без відповідної правової підстави проживає і ОСОБА_4 яка являється інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу та є рідною сестрою відповідачки ОСОБА_2

Дана особа не являється членом сім,ї позивача, самоправно, незаконно , без погодження із позивачем проживає у квартирі , участі у виплаті комунальних платежів не приймає .

Вважає, що відповідачка ОСОБА_4 підлягає також виселенню з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок / частину будинку /, квартиру, користуються ним / нею / для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати , заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідачка ОСОБА_2 у квартирі не проживає з листопада 2011 року, місце її проживання невідоме.

У відповідності до ст.ст.71,72 ЖК України просив суд визнати її особою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту орану реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду / про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою / , свідоцтва про смерть.

Просив суд визнати ОСОБА_2 особою, яка втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 м . Черкаси. Усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 позов не визнали.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася , причин неявки не надала.

Представник третьої особи органу опіки та піклування м. Черкаси ОСОБА_9 просила суд в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Представник третьої особи КП Придніпровська служба утримання будинків Черкаської міської ради ОСОБА_10 вважає, що позов підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення сторін , допитавши свідків , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення , виходячи з наступних підстав.

Право на житло одне з найважливіших соціально економічних прав громадян України оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст.25 Загальної декларації прав людини Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу,одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким , що втратив право користування жилим приміщенням.

Права власника квартири / житлового будинку / визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім,ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім,ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі / будинку / , що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те , що право члена сім,ї власника квартири / будинку / користуватися цим житло існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначено слідує, що виникнення права у членів власника квартири / будинку / на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім,ї на користування цією квартирою.

Тобто, права членів сім,ї власника квартири на об,єкт власності є похідними від прав самого власника.

Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Слід зазначити , що відповідно до положень ст.156 ЖК України члени сім,ї власника квартири, в тому числі й колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із найманого жилого приміщення або обмежений у праві користування ним , інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом / ч.3 ст.9 ЖК України / .

Встановлено , що на час розгляду справи позивач ОСОБА_1 являється одноособовим власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 м . Черкаси, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 10.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за №8629.

Таким чином , вказана квартира належить позивачу на праві приватної власності.

Згідно довідки КП Придніпровська служба утримання будинків Черкаської міської ради №378 від 15.02.2014 року в квартирі зареєстровано дві особи відповідачка ОСОБА_2 - колишня дружина позивача та їх неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано за рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 29 травня 2012 року у справі №2314/3140/2012, провадження №2/2314/1788/2012.

Встановлено , що позивач ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 м . Черкаси не проживає з листопада 2010 року, що також підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 29 травня 2012 року у справі №2314/3140/2012, провадження №2/2314/1788/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

З часу розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі зареєстровані та проживають : колишня дружина позивача відповідачка ОСОБА_2 з 2004 року, а також їхній син неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З травня 2012 року у квартирі на постійній основі до теперішнього часу проживає відповідачка ОСОБА_3, що визнано як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2 а також підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_1 / допитаного в якості свідка / ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 , також підтверджено даними акту обстеження житла від 19.03.2015 року КП Придніпровська служба утримання будинків Черкаської міської ради.

До травня 2012 року відповідачка ОСОБА_3 проживала у м. Корсунь Шевченківський, вул.. Козацька ,3 Черкаської області, де вона зареєстрована по теперішній час.

Також, в судовому засіданні встановлено , що відповідачка ОСОБА_3 не являється співвласником квартири АДРЕСА_3 в м . Черкаси та була заселена в квартиру без згоди власника квартири позивача ОСОБА_1, такі документальні підтвердження відсутні.

Ці обставини підтвердив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який також був допитаний і в якості свідка.

А тому , відповідачка ОСОБА_3 проживає у вказаній квартирі без належної правової підстави , без реєстрації, без наявності будь якого правовстановлюючого документу та без згоди самого власника .

Такі дії безпосередньо порушують права позивача на власність, створюють перешкоди у реалізації права власності, породжують цивільно правові спори щодо майна та порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку .

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позов ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення,, а саме , в частині виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_4 м . Черкаси без надання іншого житлового приміщення.

Посилання ОСОБА_3 на те , що вона заселилася в квартиру за згодою своєї дочки ОСОБА_2, а також і самого позивача, коли ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_2 проживали у шлюбі , що вона являється членом сім,ї власника, суд оцінює критично , оскільки це ніякими доказами не підкріплено , а сам позивач в категоричній формі заперечує факт надання дозволу на проживання ОСОБА_3 у своїй квартирі.

ОСОБА_3. не була і не являється членом сім,ї власника , оскільки зареєстрована на іншій житловій площі, де проживала постійно до вселення в квартиру власника ОСОБА_1 в травні 2012 року без згоди ОСОБА_1 , що підтвердили позивач та його представник в ході розгляду справи.

Суд вважає, що за таких обставин , коли в квартиру власника без його згоди заселяються особи , які не являються членами сім,ї, заселяються без відповідних правових підстав , це порушує право приватної власності на майно. А тому , позивач обґрунтовано та вірно вибрав спосіб захисту від порушеного права. Застосовуючи такий спосіб захисту як виселення, суд має керуватися нормами ЖК України.

Також, встановлено , що співвідповідачка ОСОБА_4 являється рідною сестрою відповідачки ОСОБА_2, в квартирі АДРЕСА_5 не зареєстрована , проживає в цивільному шлюбі за адресою м . Черкаси, АДРЕСА_6, а зареєстрована в м . Корсунь Шевченківський, вул.. Козацька 3 Черкаської області.

В ході дослідження обставин справи та письмових матеріалів , встановлено , що співвідповідачка ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_7 м . Черкаси перебуває лише епізодично від випадку до випадку , коли необхідно пройти відповідне лікування та з метою відвідування своєї сестри ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3, що за часом становить невеликий термін від 2-х до 3-х днів , і на теперішній час вона не проживає постійно в даній квартирі, її майно в квартирі відсутнє.

А тому , суд вважає, що позов в частині виселення ОСОБА_4 з вказаної квартири не може підлягати до задоволення , оскільки ОСОБА_4 у квартирі не зареєстрована і не проживає. Докази про зворотне відсутні і таких суду не надано.

В ході розгляду справи встановлено також, що відповідачка ОСОБА_2 , як ї її син ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають у вказаній квартирі постійно , дане житло є єдиним місцем їхнього проживання , з даної квартири вони нікуди не переїздили .

При розгляді судами категорії справ щодо визнання осіб такими ,що втратили право користування житловим приміщенням , крім інших питань, підлягають до зясування також і причини відсутності відповідача понад встановлені строки, визначені ст.71 ЖК України.

Відповідно до наданих суду письмових доказів , а саме , довідки приватного підприємства Принцип Оккама відповідачка ОСОБА_2 брала участь у програмі Інтершкола за спеціалізацією Комільфо з 20 вересня 2011 року по 24 листопада 2011 року та Телеведучий з 18 листопада 2011 року по 23 березня 2012 року, їздила в м. Київ, де тимчасово перебувала на курсах , проте кожні вихідні дні поверталася додому в м . Черкаси де проживає її син, зв'язок з житлом не втрачала.

Факт проходження курсів визнається відповідачкою та підтверджений даними сертифікату АТЗТ Українська незалежна ТВ-корпорація загальнонаціонального телеканалу Інтер про проходження курсів підготовки фахівців у галузі телебачення та телевізійного виробництва за спеціалізацією Майстерність телеведучого, а також сертифікатом про проходження курсів підготовки фахівців у галузі телебачення та телевізійного виробництва Комільфо.

Акт обстеження житла від 25.03.2014 року про те , що квартиру АДРЕСА_8 м . Черкаси в якості постійного місця проживання використовує ОСОБА_3 фактично ніяким не оспорюється , ці обставини підтвердила також і відповідачка ОСОБА_2.

Разом з тим , будь які дані про те , що відповідачка ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає без поважних причин більше шести місяців не має, і таких позовна заява не містить, вказаний акт таких даних також не містить.

ОСОБА_2 та її представник повністю спростували доводи позивача ОСОБА_1 , надавши для огляду документальні підтвердження про участь у виплаті комунальних послуг , в утриманні житла та в підтвердженні обставин про те ,що саме це житло є єдиним і постійним місцем проживанням відповідачки та її неповнолітнього сина ОСОБА_6.

Що стосується акту опитування сусідів від 11.06.2014 року , то в судовому засіданні встановлено , що його зміст не відображає дійсних обставин справи щодо зясування обставин хто ж саме проживає чи не проживає у вказаній квартирі АДРЕСА_7 в м . Черкаси , оскільки вказані в ньому особи КСП Калиновий діяли окремо один від одного , разом на місце складення акту не виходили , обставини проживання чи не проживання осіб зясовували в телефонному режимі кого ж саме із сусідів опитала вказана комісія акт не містить .

Суд не може визнати наданий акт належним та допустимим доказом ,який відображає достовірні обставини , оскільки він одержаний з порушенням порядку його складення комісія діяла розрізнено / окремо один від одного, в телефонному режимі , та невідомо кого саме із сусідів вони опитували, їхні прізвище,імя та по батькові, місце проживання , тощо /.

Хто саме зробив висновок та виходячи з яких чинників про те , що ОСОБА_2 з 2012 року проживає в м . Київ з акту не випливає, свідок ОСОБА_11, як секретар КСП Калиновий та одна з осіб, хто підписав даний акт в судовому засіданні не могла надати вичерпну відповідь на ці питання .

А тому , суд вважає, що він не містить обєктивної та достовірної інформації щодо кількості фактично проживаючих осіб у вказаній квартирі станом на час складення даного акту та фактично унеможливлює перевірку , викладеної в ньому інформації, оскільки з нього не зрозуміло хто був опитаний та висловив інформацію про не проживання ОСОБА_2 саме з 2012 року.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог до відповідачки ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, а тому , не підлягають до задоволення, в частині визнання втратившим право користування житловим приміщенням має бути відмовлено.

Частиною 2 ст.18 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що члени сім,ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Також, встановлено , що реєстрація неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_9 була вчинена за згодою всіх членів сім,ї , в тому числі і самого позивача ОСОБА_1, і це надає можливість батькам неповнолітньої дитини реалізовувати права на виховання, навчання та лікування своєї дитини за місцем реєстрації у дитячих садочках, школах, лікарнях , тощо.

Разом з тим , в судовому засіданні встановлено , що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як колишньою дружиною , виникало питання щодо реєстрації неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6, що підтверджено даними подання заступника начальника у справах дітей Соснівського району м . Черкаси до комісії з питань захисту прав дитини від 26.02.2013 року за №783, рішення комісії з питань захисту прав дитини від 27.02.2013 року за №45/4 Про реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_6С., тощо.

Крім того, встановлено , що позивач в 2013 році намагався відчужити квартиру АДРЕСА_10 третім особам, тим самим діяв всупереч інтересам неповнолітньої дитини свого сина ОСОБА_6, в результаті чого виник судовий спір та лише за сприяння органу опіки та піклування було відновлено попередній стан.

Згідно із статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-111 Про охорону дитинства батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін,відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Крім того , у відповідності до ст..29 ЦК України, ст..177 СК України, ст..ст.5,17,18 Закону України Про охорону дитинства, ст..ст.1,4 Закон України Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей, ст..12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, постанови КМ України від 24.09.2008 року №866 Питання діяльності органів опіки та піклування , повязаної із захистом прав дитини, орган опіки та піклування здійснює захист майнових та житлових прав дітей, а дозволи на відчуження майна співвласниками чи користувачами якого є діти, надає лише за заявою батьків дітей або осіб, що їх замінюють на підставі закону та за заявою відповідних документів.

Узагальнюючи вищенаведене , суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 м . Черкаси без надання іншого житлового приміщення , а врешті позовних вимог має бути відмовлено.

У звязку з частковим задоволенням позовних вимог та у відповідності до ст.88 ЦПК України судовий збір в сумі 243,60 гривень підлягає до стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, що підтверджено відповідною квитанцією.

Сплата позивачем ОСОБА_1 судового збору у визначеному ним розмірі 487,28 грн. не узгоджується із вимогами Закону України Про судовий збір та сплачена ним самостійно на власний розсуд.

На підставі ст..ст.11,60, 213-215, 88 ЦПК України , керуючись ст..ст.9,10, 64, 71,72, 116, 150,156 ЖК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_11 в м . Черкаси без надання іншого житлового приміщення.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:

ОСОБА_16