З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Сидоренко І.О.
при секретарі Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 Слов'янського міськрайонного суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про надання дозволу на вивіз дитини за територію України, -
До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про надання дозволу на вивіз дитини за територію України. Дана позовна заява мотивована тим, що з 25 червня 2005 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Від цього шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції у місті Горлівка позивачка бажає виїхати разом із сином в гості до родичів, які проживають на території Російської Федерації. Відповідач протягом тривалого часу участі у вихованні та утриманні дитини не приймає та відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд її за межі України.
Просить суд надати дозвіл на вивезення дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу та супроводу його батька ОСОБА_2, до досягнення шістнадцятирічного віку.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, за участю її представника ОСОБА_4
Представник позивача, адвокат ОСОБА_4, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та її представника, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, рішення просив винести на розсуд суду.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається зі свідоцтва про шлюб позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 25.06.2005 року уклали шлюб.
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського упраління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, батьком якого є ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1
Довідкою про склад сім'ї ЖБК «Юність» № 131 від 27.12.2014 року підтверджується той факт, що дитина ОСОБА_3, 2005 року народження, проживає разом із ОСОБА_1 - позивачкою по даній справі.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина - ОСОБА_3 постійно проживає та знаходиться на вихованні своєї матері ОСОБА_1 При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
При вирішенні питання про можливість надати позивачці дозвіл на вивезення дитини до досягнення нею шістнадцятирічного віку суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину.
За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.
Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та керуючись принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, відповідно до якого дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, суд вважає, що надання дозволу позивачці на вивіз дитини ОСОБА_3 за межі України без дозволу його батька ОСОБА_2, права відповідача відносно дитини не порушить та буде таким, що відповідає інтересам дитини, що є підставою для задоволення даного позову.
Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 141 Сімейного Кодексу України, ст. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 3 «Конвенції про права дитини», принципу 6 Декларації прав дитини, пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на вивіз дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу та супроводу його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, до досягнення шістнадцятирічного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243,60 грн. та витрати пов'язані з викликом відповідача до суду у сумі 79,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко