АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2853/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2623/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Київського районного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки наявних у справі доказів, що рішення винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явилися. На адресу апеляційного суду надійшла заява від апелянта про відкладення розгляду справи в зв'язку із зайнятістю її представника в іншому судовому засіданні. Також, надійшла заява від представника відповідачів - адвоката Лучко Т.І. про відкладення розгляду справи, в зв'язку з її зайнятістю в іншій справі. Будь-які докази на підтвердження обставин, викладених в заявах, не надано.

Враховуючи те, що апелянт та інші учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, належних та допустимих доказів причини неявки не надали, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність, згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, визнавши причини неявки сторін та їх представників неповажними.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, підстав для задоволення скарги не знаходить.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно до ст. 308 апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції 01.12.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про спільну діяльність. За даним договором ОСОБА_3 в подальшому сторона 1 у строк протягом 10 днів з моменту підписання цього договору зобов'язувався ОСОБА_4 в подальшому стороні 2 - надати кошти в розмірі не менше 185 000 гривень. Сторона 2 зобов'язувалась отримати кошти та укласти відповідний договір на придбання квартири та після отримання квартири у свою власність здійснити її переоформлення у спільну сумісну власність зі стороною 1 не пізніше 01.09.2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд прийшов до висновку, про відсутність підстав визнання договору недійсним, так як даний договір був укладений в інтересах сім'ї.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

У відповідності до ст.63 Сімейного кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як роз'яснено в п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи Законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до ст.65 Сімейного кодексу, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на стягнення (компенсацію) належної йому частки.

Згідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тобто названі норми матеріального права встановлюють презумпцію факту дійсності правочину, доки не доказано інше кимсь із подружжя.

Доказів того, що договір відповідачем був укладений не в інтересах сім'ї апелянт не надала.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка. Оцінканаданих доказів під час розгляду справи місцевим судом проведена з дотриманням норм, закріплених статтею 212 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 307, 308 , 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух

(підпис) Т.О.Кривчун

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця