АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5344/15 Справа № 180/442/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця щодо визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, заінтересовані особи: відділ державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, Марганецьке управління праці і соціального захисту населення, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення державного виконавця щодо визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, у звязку з її безпідставністю.

Вважаючи ухвалу такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми процесуального права, а також не враховані обставини у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити із наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення державного виконавця щодо визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, у звязку з її безпідставністю, суд виходив із того, що В провадженні державного виконавця відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції ОСОБА_4 перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів по виконавчого листу № АЕ-24, виданому 29.02.2000 року Марганецьким міським судом.

Станом на 01.03.2015 року заборгованість по даному виконавчому листу становить 15558,40 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про виконавче провадження, рішення про стягнення аліментів підлягають негайному виконанню.

Заборгованість по виконавчому листу щодо стягнення аліментів підлягає стягненню з боржника ОСОБА_2О на підставах, визначених Законом України Про виконавче провадження.

Доводи представника скаржника про те, що стягувач аліментів ОСОБА_3 отримала соціальну державну допомогу на загальну суму 12348 грн. і не повідомила про це державного виконавця, через що виник подвійний борг, є необґрунтованими, оскільки регулюються іншими нормами законодавства України, що не стосується питання визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів.

В судовому засіданні сторони не оспорювали відомості державного виконавця щодо загальної суми заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_2

Оскільки скарга ОСОБА_2 не містить посилань та доказів неправомірності дій державного виконавця під час здійснення виконавчих дій за виконавчим листам про стягнення аліментів, і в судовому засіданні цього не встановлено, суд вважає скаргу ОСОБА_2 необґрунтованою.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не відшкодували спричинену шкоду, а не забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення у справі.

Статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження. Відповідно до ч.5 цієї статті сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Частиною 6 передбачено, що боржник зобов'язаний:

утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах;

своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця;

письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч.7 цієї статті особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається із матеріалів справи боржник ОСОБА_2 не надав суду належних та достовірних доказів про те, що він до лютого 2015 року звертався до державного виконавця, чи надавав йому документи, які б були підставою для нарахування суми заборгованості по аліментам у іншому розмірі, ніж це зазначено у довідці відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції в Дніпропетровській області (а.с.6).

Також відсутні належні і достовірні докази про те, що боржник надавав відділу державної виконавчої служби копії трудових договорів від 19.04.2006 року та 15.10.2007 року, чи повідомляв про них державному виконавцю.

Як у своїй скарзі до суду першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, сам боржник також не зазначав, що він надавав державному виконавцю достовірні відомості про свої доходи та майно, про зміну місця роботи, а також про інші істотні обставини, які б були підставою для нарахування заборгованості у іншому розмірі відповідно до вимог ст. 195 СК України, ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Надані відділом державної виконавчої служби документи свідчать про те, що в період виконання рішення суду про стягнення аліментів боржник неодноразово ухилявся від сплати аліментів.

Боржник також не звертався і до суду з приводу зміни розміру аліментів, чи визначення їх у іншому порядку, відповідно до вимог ст.ст. 192, 195 СК України.

Також ОСОБА_2 нічим не спростував, що державний виконавець порушив порядок стягнення аліментів, передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, обставини, якими ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги, не знайшли підтвердження при розгляді його скарги.

А тому ухвала суду першої інстанції не суперечить вимогам ст.387 ЦПК України, а також і розясненням пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", на яку посилався сам скаржник.

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151,152,307, 312, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: