АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Соколової В.В., Шахової О.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав передбачених ст.ст.71, 72 ЖК України, посилаючись на те, що відповідачі більше шести місяців без поважних причин не користуються спірною квартирою, не несуть витрати по її утриманню і нею не цікавляться.

Зокрема вказувала на те, що ОСОБА_2 не проживає без поважних причин у квартирі з 1987 року, а ОСОБА_3 виїхав з квартири у 1990 році.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2015 р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи внаслідок неправильної оцінки доказів, танеправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що суд залишив поза увагою надані нею докази на підтвердження тривалого не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 без поважних причин, невиконання ними обов'язку по оплаті за користування житлом, натомість рішення суду ґрунтується на доводах відповідачів про поважність причин їх не проживання у спірній квартирі за відсутності належних доказів.

Справа №759/21930/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10712/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
До Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Вказувала на те, що пояснення позивачів та допитаних з їх сторони свідків про надання відповідачами коштів їх матері ОСОБА_7 для оплати за житлово-комунальні послуги взагалі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки мати тривалий час хворіє психічним захворюванням та перебуває на стаціонарному лікування в психоневрологічній лікарні №3 в смт. Глеваха Київської області.

В судовому засіданні ОСОБА_1, її представник та третя особа: ОСОБА_4 просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Позивачка та її представник звертали увагу на те, що посилання суду як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог на те, що наймач квартири ОСОБА_7 не зверталась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили користування жилим приміщенням та, що позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням фактично позбавляє їх права на житло є помилковим, оскільки члени сім'ї наймача мають рівні з ним права та обов'язки.

Зважаючи на те, що весь тягар по утриманню спірного житлового приміщення та по догляду за тяжкохворою матір'ю, за відсутності матеріальної допомоги з боку відповідачів, лежить на ній, вважали рішення суду незаконним та несправедливим.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи зазначена юридична особа була повідомлена належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру від 23.10.1969 р., виданого виконкомом Печерської районної ради ОСОБА_7 на сім'ю із п'яти осіб (вона, чоловік, позивачка та відповідачі) надано право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. Зазначена квартира не приватизована, складається з трьох кімнат житловою площею 40,4 кв.м.

Відповідно до довідки КП «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» № 4736 від 08.12.2014 р. у квартирі зареєстровані ОСОБА_7 (наймач), позивачка та її дочка ОСОБА_8 з малолітнім сином - ОСОБА_9, а також відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що наймач квартири ОСОБА_7 не зверталася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, позбавлення відповідачів права користуватися жилим приміщенням фактично позбавляє їх конституційного права на житло, та за недоведеністю її позовних вимог.

З таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно роз'яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заперечували, що вони не проживають у АДРЕСА_1 понад 20 років. Їхні твердження про те, що їх тривале не проживання в цій квартирі було викликане поважними причинами, а саме: конфліктними ситуація які створювала позивачка та тривалими перебуванням ОСОБА_3 у поїздках, в тому числі за кордон у зв'язку з характером його роботи (водій-далекобійник) не є переконливими, оскільки не підтверджені достатніми і належними доказами, зокрема зверненнями до правоохоронних чи житлових органів з приводу перешкод позивачки в користуванні квартирою.

З трудової книжки ОСОБА_3 убачається, що він тривалий час працював водієм третього класу, водієм автобусу «Богдан», займав посаду начальника транспортного відділу, був звільнений з посади водія за власним бажанням у травні 2013 р., і інших відомостей про його місце та характер роботи немає.

Надані ним копії паспортів з відмітками про перетин кордону само по собі не свідчить про постійне безперервне перебування його у відрядженнях, і огляду на відсутність інших поважних причин не свідчить про неможливість користування спірним житловим приміщенням, якщо воно є його єдиним місцем проживання.

Висновок суду про відсутність у відповідачів іншого житла не ґрунтується на відповідних доказах.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Положення зазначеної норми закону не обмежує право члена сім'ї наймача ставити питання про визнання інших членів сім'ї наймача ( в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

За змістом зазначеної норми закону всі члени сім'ї наймача мають не тільки рівні права, а й несуть солідарну відповідальність з наймачем за зобов'язаннями, що випливають з договору найму, в тому числі і обов'язок внесення плати за користування житлом (квартирна плата) та комунальними послугами.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали допустимих доказів на підтвердження виконання ними обов'язку по оплаті за житло та комунальні послуги. Їх твердження про те, що вони передавали кошти на оплату цих послуг їх матері непереконливі з огляду на те, що ОСОБА_7 тривалий час хворіє психічною хворобою у зв'язку з чим перебуває на лікуванні в психоневрологічній лікарні №3 в смт. Глеваха Київської області (що підтверджується відповідними довідками зазначеної лікувальної установи).

З наданих позивачкою квитанцій убачається, що витрати по оплаті за житлово- комунальні послуги та на лікування хворої матері несе вона.

Посилання суду, як на одну із підстав відмови у позові на те, що наймач квартири не зверталася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням не мають правового значення, до того ж ОСОБА_7є психічно хворою людиною, і не може в повному обсязі здійснювати свої права.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015р. скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: