АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Івановій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Корецького ІгоряГригоровича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_3, Головного управління Держземагенства у м. Києві про визнання права власності на земельну ділянку, звільнення її з під арешту та виключення з акту опису і арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачів.

Зазначала, що за договором дарування від 19.12.2008 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 належну йому на праві власності земельну ділянку загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на АДРЕСА_1, право власності на яку за нею було зареєстровано у 2010 році.

Посилаючись на те, що державний виконавець 10.06.2013 року склав акт опису та арешту вказаної земельної ділянки на виконання судового рішення про стягнення боргу з ОСОБА_3 чим порушив її права власника, просила визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку, виключити її з акту опису та звільнити з під арешту.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.04.2015 року позов задоволено частково. Виключено земельну ділянку загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, з акту опису й арешту майна від 10 червня 2013 року.

Звільнено з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 від 27 травня 2014 року ВП №18802264, земельну ділянку загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2

В задоволенні позову в інший частині відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з таким вирішенням спору, Корецький І.Г., діючи в інтересах Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» за довіреністю, подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом безпідставно не ураховано тієї обставини, що з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» рішенням суду від 29.06.2009 року стягнуто 43 968 275.84 грн. і на виконання цього рішення накладений арешт на майно боржника, в тому числі і на спірну земельну ділянку. На час накладання арешту і на даний час право власності на земельну ділянку позивачкою не зареєстроване, а тому вона не набула права власності на неї, а отже й не має права вимагати звільнити її з під арешту.

В суді апеляційної інстанції представники Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»: ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Представники: позивачки, ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, яке є правонаступником Головного управління Держземагенства у м. Києві,- - Задорожко К.В просили апеляційну скаргу відхилити.

Представник Державної виконавчої служби України у судове засідання двічі не з'явився, повідомлений належним чином. Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що право власності на нерухоме майно виникло у позивачки з моменту посвідчення договору дарування та отримання дарунка, а тому воно підлягає захисту шляхом виключення земельної ділянки з акту опису та арешту і звільнення її з під арешту.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони ґрунтуються на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

За змістом ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Як убачається з матеріалів справи відповідачу ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого 04.12.2008 року ГУ земельних ресурсів КМДА, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04-07-02091, належить земельна ділянка НОМЕР_3 загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер АДРЕСА_1 (а.с.7 т.1).

19.12.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на АДРЕСА_1.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст.717 ЦК України).

Частиною 2 ст. 719 ЦК України встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вказаний договір був укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально (а. с. 6 т.1).

Згідно з п. 6 цього Договору дарування право власності на земельну ділянку виникає у обдаровуваної після одержання нею документа, що посвідчує право власності (державного акту на право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації.

Крім того, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Марченко М.Ф., яка посвідчувала цей договір дарування, у самому договорі зроблено застереження, що договір підлягає державній реєстрації (а.с. 6 зв. т.1).

Ч.1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 3 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У судовому засіданні сторони не заперечували,що договір дарування, або окремі його умови сторонами за договором не оспорювалися та недійсними в установленому законом порядку не визнавалися.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, а правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1 ст.629, ч.1 ст.204 ЦК).

За правилами ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції станом на час укладення договору дарування) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 5 березня 2009 року N 1066-VI, що набрав чинності 02.05.2009 року (далі - Закон України від 5 березня 2009 року N 1066-VI), ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України були викладені в новій редакції та передбачали набуття права власності на земельну ділянку з моменту державної реєстрації такого права,а також те, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, може посвідчуватись, зокрема, цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

При цьому, Закон України від 5 березня 2009 року N 1066-VI зазначав особливості набуття права власності на земельні ділянки на перехідний період до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень, а саме, згідно п. 3 перехідних положень цього Закону України, який набрав чинності 02.05.2009 року, до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; а право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки.

Отже, з 02.05.2009 року право власності на земельну ділянку виникало з моменту державної реєстрації такого права органом реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а до створення єдиної системи (яка фактично була створена з 01.01.2013 року) - з моменту державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно відмітки на Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 04.12.2008 року договір дарування земельної ділянки зареєстровано у Поземельній книзі 15.12.2010 року за реєстровим №10001 (а.с.7 зв.).

Відповідно до ч. 1 ст. 193, п. д) ч. 1 ст. 196, ч.ч. 1,2 ст. 202 ЗК України (в редакції станом на 15.12.2010 року) державна реєстрація земельних ділянок здійснювалася у складі Державного реєстру земель, який складається з двох частин: Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Таким чином, станом на 15.12.2010 із врахуванням зазначених змін до законодавства, право власності на земельну ділянку мало виникнути у позивачки при наявності одночасно наступних обставин: відомості про набуття нею права власності на земельну ділянку повинні бути внесені до Поземельної книги і проведена реєстрація земельної ділянки і позивачка мала отримати державний акт на право власності на земельну ділянку та зареєструвати його у передбаченій ч. 2 ст. 202 Земельного кодексу України (в редакції станом на 15.12.2010 року) Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Однак доказів того, шо позивачка отримала на своє ім'я Державний акт про право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, загальною площею 0. 0411 га. як передбачено в договорі, матеріали справи не містять, не надано таких й до суду апеляційної інстанції.

Разом із цим з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 013 від 13.12.2013 року, наявного в матеріалах справи, слідує, що власником земельної ділянки є ОСОБА_3 на підставі Державного акту від 04.12.2008 року ( а.с.10-11 т.1) .

Відповідно до постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2014 року,визнано незаконними дії Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до якого було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_1 загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та скасовано рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 11700777 від 18.03.2014 року, відповідно до якого було зареєстровано право власності за позивачкою на указану земельну ділянку. Цим же рішенням встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 04.12.2008 року зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04-7-02091 земельна ділянка площею 0, 0411 га, яка розташована на АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.40-48 т.1).

Крім того, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року залишено в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року по справі 756/14685/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_3 про зняття арешту з майна та виключення майна з акту опису й арешту яким у задоволенні позову відмовлено. При цьому судами першої та апеляційної інстанції були встановлені обставини щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_2, зокрема, що земельна ділянка АДРЕСА_1 загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_3 й що ОСОБА_2 право власності на цю земельну ділянку не набула (а.с.35-39 т.1).

За правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За викладених обставин підстави вважати позивачку власником земельної ділянки АДРЕСА_1загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер НОМЕР_1 - відсутні.

З матеріалів виконавчого провадження відкритого постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ВП № 18802264 від 21.04.2010 року, копії яких долучено до справи (а.с. 131 - 291 т.1), убачається, що ОСОБА_3 є боржником ПАТ «Альфа-Банк» за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва № 2-7558/09 від 16.10.2009 року.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 22.06.2011 року, на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ВП № 18802264 від 17.06.2011 року про арешт усього належного ОСОБА_3 нерухомого майна, внесено реєстраційний запис за № 11312518 (а.с.192 т.1)

10 червня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_12 при примусовому виконанні рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованості у сумі 43 968 275,84 грн. у рамках виконавчого провадження було складено акт опису й арешту майна, зокрема й земельної ділянки АДРЕСА_1 (а.с.168 т.1) .

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради разом з листом від 17.06.2013 року вих. № 05707-12530 відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надано копію Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 04.12.2008 року згідно якого земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на АДРЕСА_1 загальною площею 0,0411 га, належить на праві власності ОСОБА_3. При цьому у наданому акті відсутня відмітка переходу права власності на земельну ділянку та відмітка державного нотаріуса про перехід права власності до ОСОБА_2, а також відмітка реєстрації в Поземельній книзі ( а.с.169,172-173 т.1).

Відомості про належність цієї земельної ділянки саме ОСОБА_3 містить і витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку станом на 13.12.2013 року (а.с.194-195 т.1).

27 травня 2014 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 в рамках виконавчого провадження №18802264 накладено арешт на земельну ділянку, що розташована на АДРЕСА_1 загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 211-212 т.1).

З огляду на вищезазначене колегія суддів не вбачає підстав для виключення земельної ділянки АДРЕСА_1 загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з акту опису і арешту майна ОСОБА_3 від 10 червня 2013 року, звільнення її з під арешту накладеного постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 від 27 травня 2014 року ВП №18802264 та задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Корецького Ігоря Григоровича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту: У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк», ОСОБА_3, Головного управління Держземагенства у м. Києві про визнання права власності на земельну ділянку, звільнення її з під арешту та виключення з акту опису і арешту - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/14743/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 8893 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.