Справа № 357/5464/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Цуранов А. Ю.
при секретарі Солом'яна Л. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,
У квітні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною позовною заявою.
Вказував, з 05.10.1999 року на підставі договору обміну квартир йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.
У вказаній квартирі зареєстровані його колишня дружина та син, які з 2012 року не проживають у цій квартирі та не несуть витрат на її утримання.
Посилаючись на ту обставину, що відповідачі не проживають більше одного року за місцем своєї реєстрації, позивач просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
В судовому засідання позивач підтримав заявлений ним позов та просив його задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з'явились повторно, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем проживання, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів та провести по справі заочний розгляд відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України).
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору обміну квартир від 05.10.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с. 5).
У вказаній квартирі з 29.10.1999 року зареєстровані відповідачі по справі, що підтверджується довідкою ЖЕК № 7 від 16.04.2015 року № 779 (а.с. 10).
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, а ОСОБА_3 є його сином.
17 квітня 2015 року працівниками ЖЕК № 7 у присутності сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено акт № 102 про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за місцем своєї реєстрації зі слів сусідів з 01.01.2012 року.
Крім того, 08.06.2015 року працівниками ЖЕК № 7 було складено акт № 128 про неможливість вручення судових повісток, оскільки зі слів сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.01.2012 року.
Допитаний в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_6 підтвердив, що відповідачі по даній справі з 2012 року не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що ніколи не бачив відповідачів по даній справі.
В матеріалах справи міститься копія письмової заяви з перекладом від ОСОБА_2 від 18.03.2015 року в якій остання зазначає про те, що дає згоду на продаж її колишнім чоловіком ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 по ціні та на умовах за його власним розсудом.
Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідачів за місцем своєї реєстрації понад один рік, тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Позивач в судовому засіданні не наполягав на стягненні з відповідачів понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Суддя ОСОБА_8