АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Акопян В.І., Лобова О.А.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 червня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Вілмат», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Джаст Тревел» про повернення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_1. звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02 жовтня 2012 року ним з метою отримання туристичної путівки до В»єтнаму з 30.10.2012 року по 14.11.2012 року згідно усної домовленості було внесено до каси ПП «Вілмат» кошти в poзмірі 10 820 грн. 03.10.2012 року ПП «Вілмат» було перераховано кошти в poзмірі 10 414 грн. на користь туроператора ТОВ «Джаст Тревел» за туристичні послуги. Але послуги надано не було. Тур до В»єтнаму було скасовано. Позивач неодноразово звертався до працівника ПП «Вілмат» з вимогою повернути безпідставно отримані кошти у poзмipi 10 820 грн., але натомість отримував лише ycнi пояснення та прохання почекати деякий час. Прохав : стягнути з ПП «Вілмат» безпідставно отримані кошти в розмірі 10 820 грн.; інфляційні втрати за період з 03.10.2014 року по 01.11.2014 року у розмірі 2115 грн. 31 коп.; відсотки за користування грошима, збереженими без достатньої правової підстави у розмірі 1 802 грн. 14 грн.; моральну шкоду у розмірі 1000 грн.; судові витрати у розмірі 400 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. прохав рішення суду скасувати вказуючи на те, що суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин, неправильно застосував чинне законодавство, зокрема норми Закону України «Про туризм»» Закону України «Про захист прав споживачів» і як наслідок ухвалив незаконне рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

Так, місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, що ОСОБА_1. 02 жовтня 2012 року вніс до каси ПП «Вілмат» кошти в розмірі 10 820 грн. згідно усної домовленості між ним та ПП «Вілмат» як оплату за рекламний тур до В»єтнаму (а.с. 13).

ПП «Вілмат», відповідно до замовлення позивача забронювала у туроператора TOB «Джаст Тревел» туристичний продукт, заявка від 28 вересня 2012 року (а.с. 85), яка була підтверджена туроператором 01 жовтня 2012 року шляхом надання рахунку фактури №СФ-0000333 від 02 жовтня 2012 року на суму 10414 грн. за вищевказані туристичні послуги (а.с. 85,86).

03 жовтня 2012 року ПП «Вілмат» перерахувало грошові кошти в розмірі 10 414 грн. на користь туроператора ТОВ «Джаст Тревел» з призначенням платежу - оплата рахунок-фактура №СФ-000033 від 02 жовтня 2012 року за турпослуги для ОСОБА_1. в т.ч ПДВ 10 грн. (а.с. 88).

Послуг з надання туристичного туру ОСОБА_1. не отримав.

Встановивши дані обставини справи, місцевий суд прийшов до помилкових висновків що відповідальність перед позивачем повинно нести ТОВ « Джаст Тревел» як організатор рекламного туристичного туру .

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» дано роз'яснення, оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Хоча позивач, звертаючись до суду посилався на норми, що регулюють зобов'язальні правовідносини та правовідносини, що випливають із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, із змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір саме із зобов'язальних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки.

Відповідно до ч.1,2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 623 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання зобов»язання боржником, він зобов»язується відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона

(туроператор, який укладає договір безпосередньо або через

турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони

(туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а

турист зобов'язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються

загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не

передбачено законом.

Статтею 32 Закону України «Про туризм» передбачено цивільно-правова та інші види відповідальності суб»єктів туристичної діяльності.

Так, за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.

В ході судового розгляду справи було встановлено , що між тур- агентом , відповідачем у справі ПП «Віл мот» , та туроператором ТОв « Джаст Тревел» жодних агентських договорів , які б визначали їх права та обов'язки і розмежовували їх відповідальність укладено не було.

Також в ході судового розгляду справи відповідач у справі не надав належних доказів того, що відповідальність за організацію туристичного туру повинен нести туроператор ТОВ « Джаст тревел» .

Таким чином прийнявши від позивача ОСОБА_1. за організацію туристичного туру грошові кошти, та не уклавши з туроператором агентський договір, відповідач у справі взяв на себе всі ризики та відповідальність за неналежне надання чи ненадання туристичних послуг .

Доводи відповідача, що цей тур є рекламним та ними не організовувався зазначені вище висновки не спростовує.

В свою чергу ПП « Вілмат» не позбавлене можливості в установленому законом порядку стягнути з туроператора ТОВ « Джаст Тревел» сплачені грошові кошти.

23 березня 2013 року ОСОБА_1. звернувся з письмовою заявою до ПП «Вілмат» стосовно повернення протягом десяти днів з дня вручення даного листа сплачених коштів в сумі 10 820 грн. (а.с. 12).

Однак коштів він не отримав.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1. про стягнення з відповідача на його користь коштів в розмірі 10820 грн. та сум, передбачених ст. 625 ЦК України підлягають до задоволення, зокрема сума інфляційних витрат за період з 03.10.2014 року по 31.10.2014 рік в розмірі 2 115,31 грн. та 3% річних в сумі 649,20 грн. (10820х3%:12х24).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що до спірних правовідносин не можна застосовувати вимоги ст. 1212,1214 ЦК України, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини, незважаючи на недодержання сторонами форми укладення договору ( правова позиція ВСУ у справі № 6-122цс14 від 24.09.2014 року, та у справі № 6-88цс13 від 02.10.2013 року).

За таких підстав позовні вимоги щодо стягненню з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима, збереженими без достатньої правової підстави, у розмірі 1802, 14 грн. не підлягають до задоволення.

Не підлягають до задоволення і позовні вимоги ОСОБА_1. щодо стягнення моральної шкоди, оскільки між сторонами не було укладено письмового договору, яким було би передбачено це відшкодування, а нормами чинного ЦК та Закону України «Про туризм» передбачено відшкодування моральної шкоди лише у разі заподіяння шкоди туристу, що не було доведено позивачем.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВСС України № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи наявний ордер адвоката Босенко Т.Ю., наданий позивачем (а.с. 16). Разом з тим, матеріали справи не містять документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, тому позовні вимоги ОСОБА_1. щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат у розмірі 400 грн. за надання правової допомоги, не підлягають до задоволення.

В порядку ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ПП «Вілмат» на користь держави судовий збір в розмірі 365 грн. 40 коп.

За таких обставин рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05.06.2015 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів в розмірі 10820 грн. інфляційних втрат, трьох процентів річних з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів в розмірі 10820 грн. інфляційних втрат, трьох процентів річних - скасувати.

Стягнути з Приватного підприємства «Вілмат» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 10820 грн., інфляційні втрати за період з 03.10.2014 року по 01.11.2014 року у розмірі 2115,31 грн., 3 % річних в сумі 649,20 грн., а всього 13584,51 грн. (тринадцять тисяч п»ятсот вісімдесят чотири гривні 51 коп.)

Стягнути з Приватного підприємства «Вілмат» на користь держави судовий збір в розмірі 365 грн. 40 коп.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб.

Головуючий суддя (підпис) П.С. Абрамов

Судді (підписи) В.І. Акопян

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: