Справа № 155/1573/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Чонка В.В.
Провадження № 22-ц/773/434/15 Категорія: 47 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

прокурора -Бородчук О.В. ,

представника третьої особи - Гандзюка Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора Горохівського району Волинської області в інтересах держави в особі Горохівської районної державної адміністрації до ОСОБА_2, треті особи Горохівське відділення Нововолинської ОДПІ, Пірванченська сільська рада Горохівського району, про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року прокурор Горохівського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог прокурор вказував про те, що 23 вересня 2003 року між Горохівською РДА в особі голови Горбенка Ю.М. та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу площею 50 га, що знаходиться на території Пірванченської сільської ради Волинської області, строком на 30 років та орендною платою в розмірі 400 грн. на рік.

Позивач посилався на те, що з 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, в якому зазначено, що плата за землю справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, та річна сума платежу не може бути меншою 3-х відсотків нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки. Оскільки нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції станом на 01.01.2014 року за 1 га ріллі становить 21791,26 грн., тому за 50 га становитиме 1 089563 грн.

Позивач вказує, що сума орендної плати за використання вищевказаних земель ріллі не має бути меншою ніж 3% від її нормативної грошової оцінки, а саме 32686,89 грн. З урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється укласти додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 23.09.2003 року, тому просив суд внести вищенаведені зміни до договору оренди земельної ділянки.

Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2014 року позов задоволено.

Внесено зміни у п.2.1 договору оренди земельної ділянки від 23.09.2003 року та викладено його у наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 32686,89 грн.» Внесено зміни в п.2.2 договору та викладено його в наступній редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 1089563 грн.». Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим просить судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із того, що є всі правові підстави для зміни договору оренди земельної ділянки, а тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

З даним висновком суду погоджується й колегія суддів, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні справи судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2003 року між Горохівською РДА в особі голови Горбенка Ю.М. та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 50 га, що знаходиться на території Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області строком на 30 років та орендною платою в розмірі 400 грн. за рік.

Пунктом 2.1.договору оренди земельної ділянки від 23.09.2003 р. встановлено, що орендна плата справляється виключно в грошовій формі у розмірі 8 грн./га ріллі і становить 400 грн. за рік.

Відповідно до п. 2.2 цього договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки, згідно довідки, виданої Горохівською філією Володимир-Волинського районного центру ДЗК станом на 01.08.2003 р., становить 404406,97 грн.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним, Податковим та Цивільними кодексами України, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки у відповідності до ст. 9 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок її нарахування та сплати регламентований положеннями Податкового кодексу України.

Тому, починаючи з 01.01.2011 року, відносини, що виникають з приводу внесення орендної плати за земельні ділянки комунальної та державної власності, регулюються приписами Податкового кодексу України.

Згідно з п.288.5.1 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою від 3% нормативної грошової оцінки землі.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ст. 6 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 759 та 762 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Згідно зі ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Як передбачено ст. 15 Закону України "Про оренду землі", орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Пунктом 2.5 спірного договору оренди земельної ділянки визначено, що у разі збільшення відповідно до Законів України розміру земельного податку орендодавець має право вимагати збільшення орендної плати.

Зміна умов договору оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається у судовому порядку (ст. 30 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна умов договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором, законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 ЦК України).

Враховуючи, що має місце зміна законодавства щодо визначення розміру орендної плати за користування землею в трикратному розмірі земельного податку, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правомірним та обґрунтованим щодо задоволення позовних вимог про внесення змін до пунктів 2.1, 2.2 договору оренди земельної ділянки та приведення їх у відповідність до вимог, що встановлені Податковим кодексом України.

Частиною 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що до спірного договору оренди земельної ділянки від 23.09.2003 року не застосовуються положення Податкового кодексу України щодо зміни розміру орендної плати, так як договір укладено до набрання чинності Кодексом, та не передбачена законодавством. Можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом, передбачена нормами чинного законодавства. Оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкого кодексу над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 цього кодексу, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Кодексу.

Доводи відповідача про те, що справа підлягала розгляду в господарському суді, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки зі змісту договору оренди від 23.09.2003 р., в який до даного часу ніякі зміни не вносилися, вбачається, що він укладався зі ОСОБА_2 як фізичною особою. А з витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вбачається, що фермерське господарство «Волиньагроком», засновником якого є відповідач, було створене та зареєстроване 24 жовтня 2003 року. Разом з тим, позов пред"явлено не до фермерського господарства, а до фізичної особи ОСОБА_2

Таким чином, оскільки висновок суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права до встановлених у справі обставин, то у задоволенні скарги відповідача ОСОБА_2 слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства і обставин справи, які були предметом дослідження судом, і суд першої інстанції їм дав правильну юридичну оцінку, а отже підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді