12.01.2015 Єдиний унікальний № 371/2352/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний № 371/ 2352 / 14-ц

8 січня 2015 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудика Ю.В.

при секретарі Семерей Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що 22 вересня 2014 року з метою придбання транспортного засобу - автомобіля GEELY E MGRAND EC8 він уклав з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» договір фінансового лізингу № 010879.

На виконання умов договору ним 22 вересня 2014 року в безготівковій формі було сплачено на користь ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» 18760,00 грн. грошових коштів перший внесок за автомобіль та 93 грн. 80 коп. витрати на розрахунково - касове обслуговування.

При укладенні такого договору відповідачем йому було роз'яснено, що після сплати 10 % вартості автомобіля йому буде переданий предмет лізингу в першій половині жовтня 2014 року. Проте, в подальшому йому було відмовлено у передачі автомобіля з посиланням на те , що за умовами договору передбачено передача автомобіля після сплати 50 % його вартості.

Зазначені дії відповідача суперечать вимогам чинного законодавства, є несправедливими, порушують принцип добросовісності, рівності прав та обов'язків сторін договору, а тому позивач звернувся до суду і просить визнати договір фінансового лізингу № 010879 від 22 вересня 2014 року укладений між ним та ТОВ «ЛК « АвтоФінанс» недійсним, стягнути з відповідача сплачені грошові кошти в сумі 18853, 80 грн. та понесені судові витрати за надання правової допомоги у сумі 2000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи не подав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом . Заяви про відкладення розгляду справи не подав.

Неявка сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи не є перешкодою для її розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представник позивача, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

В судовому засіданні встановлено, що 22 вересня 2014 року сторони уклали договір фінансового лізингу № 010879. Договір укладений з метою придбання транспортного засобу - автомобіля GEELY E MGRAND EC8 вартістю 187600,00 грн. Предмет лізингу зазначений у п. 1.1 договорів та специфікації, що є додатком до договорів.

Відповідно до п. 1.3 договору фінансового лізингу № 010879 лізингодавець зобов'язався придбати предмет лізингу та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Пунктами 1.7, 1.8 договорів передбачено, що предмети договору передаються в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку № 1 до договорів. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

22 вересня 2014 року позивач на виконання договору фінансового лізингу № 010879 сплатив відповідачу кошти в сумі 18670,00 грн. як комісію за організацію договору та 93, 80 грн. витрати на розрахунково - касове обслуговування .

Після вказаних проплат позивач припинив виконувати умови укладеного договору, обраний товар у володіння та користування позивачу переданий не був.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За положеннями ч. 2 ст. 19 цього Закону такою, що вводить споживача в оману є підприємницька практика, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначають умови, за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), а тому такий правочин не містять ознак недійсності.

За таких обставин, посилання позивача на невідповідність договору лізингу Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 808 ЦПК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Посилання позивача на недотримання зазначеної норми закону під час укладення договору фінансового лізингу суд вважає необґрунтованою, оскільки зазначені вимоги закону застосовуються виключно після одержання предмету договору лізингоодержувачем.

У частині 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено форму договору фінансового лізингу: «Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі».

Частина 2 ст. 799 ЦК України регулює окремий вид цивільно-правових відносин - найм (оренда) транспортного засобу (параграф 5 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору фінансового лізингу застосовуються лише загальні положення про найм (оренду). Норми загальних положень про найм (оренду) викладені виключно в параграфі 1 глави 58 ЦК України.

Застосування до фінансового лізингу норм, що регулюють окремі види найму (оренди), чинним законодавством не передбачено.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі ст.ст. 202, 203, 215, 692, 697, 799, 806, 808 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 6, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57- 60, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Підпис Ю.В. Рудик

Згідно з оригіналом

Суддя Ю.В. Рудик