АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2493/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Орленко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Відділ опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінан та Кредит" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Відділ опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 09 липня 2007 року між «Банком «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Київське РУ» «Банку «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 був укладений Кредитний договір №11- 07-Ип/39 (надалі по тексту - Кредитний договір), за умовами якого банком надано позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 195 900,00 доларів США з терміном повного погашення кредиту до 08 липня 2022 року з оплатою за процентною ставкою на рівні 14,5 процентів річних. Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв′язку з цим утворилась заборгованість на загальну суму 5 588 783,94 грн., яка стягнута судовим рішенням. У добровільному порядку рішення суду позичальником не виконано, а тому кредитор має право на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Також просило виселити ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстрації та стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 487,20 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та «Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Відділ опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення н предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку - задоволено частково.

Звернуто стягнення на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 104,3 кв.м., житловою - 54,8 кв.м., що належить на праві приватної власності: ј частини ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1. паспорт серія НОМЕР_4 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 21.03.2007); ѕ частини ОСОБА_5; (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в міст Києві 12.04.2005) шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна. В рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_7 перед АТ "Банк "Фінанси та Кредит", в особі філії "Центрального РУ "АТ "Банк "Фінанси та Кредит" по кредитному договору № 11-07-Ип/39 від 09.07.2007 в розмірі 5 588 783 (п'ять мільйонів п'ятсот вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 94 копійок, і включає в себе: 125 158,55 (сто двадцять п'ять тисяч сто п'ятдесят вісім доларів США 55 центів), що в еквіваленті до національно валюти по курсу НБУ становить 1 000 392 (один мільйон триста дев'яносто дві) гривні 29 копійок - строкової заборгованості по основній сумі кредиту; 65 785,94 (шістдесят п'ять тисяч сімсот вісімдесят п'ять доларів США 94 центи), що в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ становить 525 827 (п'ятсот двадцять п'ять тисяч вісімсот двадцять сім) гривень 02 копійки - простроченої заборгованості по основному боргу; 1 697,28 (одна тисяча шістсот дев'яносто сім доларів США 28 центів), що в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ становить 13 566 (тринадцять тисяч п'ятсот шістдесят шість) гривень 36 копійок - простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами; 156 963,13 (сто п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот шістдесят три долари США 13 центів), що в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ становить 1 254 606 (один мільйон двісті п'ятдесят чотири тисячі шістсот шість) гривень 30 копійок - строкової заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами; 2 794 391 (дві мільйони сімсот дев'яносто чотири тисячі триста дев'яносто одна) гривня 97 копійок - по пені за несвоєчасне погашення кредиту. Виселено ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 12.04.2005), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_4 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 21.03.2007 р.), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_6 виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 04.07.1997) з квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 12.04.2005) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) судовий збір в розмірі 162,40 (сто шістдесят дві) гривні 40 копійок. Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_4 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 21.03.2007) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) судовий збір в розмірі 162,40 (сто шістдесят дві) гривні 40 копійок. Стягнуто з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_6 виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 04.07.1997) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) судовий збір в розмірі 162,40 (сто шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки зупинено на весь час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що посилання суду першої інстанції на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2013 у справі №43559 св 12, для підтвердження дійсності іпотеки квартири для ОСОБА_5 та ОСОБА_9 та набуття останніми статусу іпотекодавців за іпотечним договором є незаконним, оскільки вказана ухвала в силу ЦПК України не може підтверджувати цю обставину. В свою чергу, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 набули право власності на 1/2 частин квартири до укладення іпотечного договору, а тому застосування судом до цієї частини квартири положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» та встановлення дійсності іпотеки для ОСОБА_5 та ОСОБА_9 як власників цієї частини квартири є незаконним. Враховуючи те, що на одну половину квартири право власності набуто до укладення іпотечного договору, а на іншу - в період часу, коли іпотека квартири була припиненою, умови договору та положення ст.23 Закону України «Про іпотеку» не поширюється на власників квартири, якими є ОСОБА_5 та ОСОБА_9, а тому суд першої інстанції незаконно звернув стягнення на квартиру.

У судовому засіданні ОСОБА_4 - представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача Скурська В.В. - заперечувала, просила рішення суду залишити без змін. Відповідач ОСОБА_7 та треті особи: Відділ опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явивлись, про час і місце розгляду справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомляли. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 липня 2007 року між «Банком «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Київське РУ» «Банку «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 був укладений Кредитний договір №11- 07-Ип/39 (надалі по тексту - Кредитний договір). Предметом даного договору є надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 195 900,00 доларів США з терміном повного погашення заборгованості по наданих Кредитних ресурсах до 08 липня 2022 року з оплатою за процентною ставкою на рівні 14,5 процентів річних.

Сума заборгованості перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором № 11-07-Ип/39 від 09.07.2007 визначена судовим рішенням та становить 5 588 783,94 грн. (а.с. 19-22). Судове рішення набрало законної сили, а тому встановлена обставина щодо розміру заборгованості не підлягає доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України. У добровільному порядку рішення суду позичальником не виконано, сума заборгованості не погашена.

Згідно п. 5.1. Кредитного договору забезпечення виконання зобов'язання є застава нерухомості: трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 104,3 кв.м., житлова - 54,8 кв.м.

В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору між Банком та ОСОБА_7 09 липня 2007 року був укладений Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко JI.B. та зареєстровано в реєстрі за № Д-1129 (надалі по тексту - Іпотечний договір). Заборону відчудження предмету іпотеки зареєстровано в реєстрі за № Д-1130 (а.с. 41-45).

Відповідно до Договору дарування 1/2 частини квартири від 05 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Є.В. за реєстровим № 3669, подаровано 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомості майна 18 квітня 2011 року (а.с. 58).

В силу статті 23 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною для ОСОБА_5 та ОСОБА_9, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2013 у справі № 6 - 43559 св 12 (а.с. 23-25 том 1).

Згідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 14701732, в розділі «відомості про права власності» зазначено, що 09.11.2012 на підставі договору дарування від 25.10.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Снітко В.М., за реєстровим № 2378, зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_5.

На виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2014 про здійснення повороту виконання рішення суду, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко JI.B. 06.08.2014 було внесено записи про обтяження іпотекою та заборону відчуження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 43).

Таким чином, право власності на предмет іпотеки належить відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в таких частках: ј частини ОСОБА_6, ѕ частини квартири - ОСОБА_5.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки - стаття 23 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 10 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на заставне майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 9.3.1. Іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет Іпотеки в рахунок виконання зобов'язання Кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалюючи по справі рішення про задоволення вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив із того, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1, виходячи з наступного:

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

З матеріалів справи вбачається, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів ОСОБА_7, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1без надання їм іншого постійного житла. А тому рішення суду першої інстанції в частині виселення підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Відділ опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про виселення з квартири АДРЕСА_1.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині зупинення виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на весь час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виходячи із такого:

За змістом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон), протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Виходячи із положень ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Отже, чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на весь час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині зупинення виконання рішення слід змінити шляхом виключення з резолютивної частини рішення абзац дев′ятий, яким виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки зупинено на весь час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та доповнення резолютивної частини рішення наступним абзацом: рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Доводи апеляційної скарги представника відповідачів про те, що положення ст.23 Закону України «Про іпотеку» не поширюється на нових власників квартири, що є предметом іпотеки є безпідставними. Суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин судовими рішеннями, які міститься в матеріалах справи, дійшов правильного висновку про збереження обтяження майна іпотекою та про поширення на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» статусу іпотекодавців за іпотечним договором, оскільки перехід права власності на Ѕ частину квартири, що є предметом іпотеки відбувся після укладення іпотечного договору, а на іншу Ѕ частину квартири внаслідок виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження цього майна іпотекою на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року у частині задоволених позовних вимог про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Відділ опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про виселення з квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року в частині зупинення виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на весь час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» змінити, виключи з резолютивної частини рішення абзац дев′ятий, та доповнити резолютивну частину рішення наступним абзацом: рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: