АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7690/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Роман О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Гречка Т.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_6, інтереси якого представляє ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКТОРНЕТ Україна 1» (далі - ТОВ «ЕКТОРНЕТ Україна 1») про стягнення додаткової плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_6, звернувся до суду з зазначеним позовом та ставив питання про стягнення коштів в сумі 714 678,05 гривень, з яких: -305 227,55 гривень є еквівалентом 15 500,00 євро - додаткова плата при звільненні; - 350 980,84 гривень, є еквівалентом 17 823,43 євро - середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні в період з 30.04.2014 року по 13.11.2014 року; 20 000 гривень - моральна шкода; 36 855 гривень - витрати на правову допомогу; 121,80 гривень - судовий збір за звернення до суду із заявою про забезпечення позову; 295,38 гривень, що станом на 12.11.2014 року є еквівалентом 15,30 євро - послуги нотаріуса по посвідченню права ОСОБА_7, представляти інтереси позивача в суді; -1 197,48 гривень, що станом на 12.11.2014 року є еквівалентом 60,81 Євро - поштові послуги за пересилку довіреності ОСОБА_7

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 01.03.2014 року по 30.04.2014 року, він пацював у ТОВ «ЕКТОРНЕТ Україна 1» на посаді фахівця з управління активами. Трудові обов'язки виконував добросовісно, зауважень не мав, в день звільнення перебував на роботі. При звільненні йому були виплачені суми, що належали йому від Компанії, за винятком додаткової плати, передбаченої п.5.4.трудового договору від 01.03.2014 року, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Оскільки повний розрахунок з ним проведено не було, то відповідач також повинен сплатити йому середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, за яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі. Зазначаючи при цьому про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

У поданій скарзі, крім іншого, вказував, що суд першої інстанції невірно надав оцінку пункту 5.4 трудового договору, вказуючи про те, що позивач не продовжив роботу у групі компаній «Екторнет» в Україні, а також помилково вказуючи про те, що дана виплата є заохочувальною, оскільки позивач мав доступ до конфіденційної інформації.

У судовому засіданні апелянт підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача апеляційну скаргу не визнали та заперечували проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 01 березня 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екторнет Україна-1» було укладено трудовий договір за № 5 у відповідності до якого позивач приступив до виконання обов'язків фахівця з управління активами починаючи з 13 лютого 2014 року на умовах встановлених трудовим договором, Правилами та Процедурами Компанії.

01 квітня 2014 року сторонами трудового договору було укладено угоду про припинення трудового договору, де п. 1 договору було визначено дату припинення - 30 квітня 2014 року як останній день роботи.

30 квітня 2014 року позивач був звільнений за угодою сторін - п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Згідно довідки на день звільнення позивача з ним було проведено повний розрахунок ( заробітна плата та компенсаційні виплати за невикористану відпустку) на загальну суму 143 816, 28 гривень.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених вимог щодо виплати позивачу додаткової плати вважав підставою для такої відмови є те, що позивач не продовжив роботу у групі компаній «Екторнет», а така виплата є заохочувальною, оскільки позивач по роду своєї діяльності у Компанії, отримав доступ до конфіденційної інформації. Враховуючи, що не виплата додаткової плати була вчинена відповідачем у рамках законодавства, суд вказував про відсутність підстав для задоволення інших вимог позивача.

Зазначаючи при цьому, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження порушень позивачем п. 2.2.1 та 2.2.2 а також п. 4.1 трудового договору якими були визначені його зобов'язання як працівника, а також тривалість робочого часу.

Однак повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, підставами для звернення позивача до суду з позовом за захистом своїх порушених прав було невиконання відповідачем при звільненні положень п. 5.4 трудового договору та п. 2 угоди про припинення трудового договору.

Так, згідно п. 5.4 трудового договору визначалося, що Компанія, в момент звільнення, нагородить працівника додатковою платою, відповідно - 5 (п»ять) фіксованим щомісячним зарплатам, за умови, що працівник залишається використовуваним Компанією, присутнім на роботі і виконує роботу за умовами відповідно до договору і до інструкцій Компанії Екторнет, з дня підписання угоди, і до моменту письмового повідомлення працівника про припинення дії укладеного договору в 1 - місячний період, а також період виконання обов'язків не завершився («кінцева дата).

Додаткова плата не є будь - якою формою пенсійної допомоги або тою платою, що дає право на відпускні або будь - які інші вигоди. Компанія утримує прибутковий податок з будь - яких доплат і, на додаток до цього, сплачує відрахування на пенсійні фонди та соціальне забезпечення.

Додаткова плата не повинна носити характер будь - якої іншої виплати компенсації або поділу, на який працівнику може бути надано право відповідно до закону, або будь - якої інші угоди (наприклад, поточний трудовий договір), тобто додаткову плату пропонується розглядати в цьому випадку, як доповнення, це буде загальна сума компенсації (доплат, на які працівник має право в усіх відношеннях, тобто договір буде розірваний на умовах, обумовлених у цьому додатку. Додаткова плата не виплачується у разі грубого порушення правил поведінки від імені працівника. (а.с.17) .

Відповідно до п. 2 угоди про припинення трудового договору - у останній день роботи роботодавець зобов'язаний :

- виплатити працівникові всю заробітну плату та інші пов'язані з трудовими відносинами виплати за період по останній день роботи, на які працівник має право станом на останній день роботи, в тому числі компенсацію за невикористану відпустку та додаткову виплату, відповідно - 5 (п'яти ) фіксованим щомісячним зарплатам згідно п.5.4 Трудового договору ( а.с. 23).

Зазначене вище свідчить про те, що виплата додаткової виплати при звільненні згідно п. 5.4 трудового договору мала бути виплачена позивачу ( працівнику) за умови, що:

- працівник залишається використовуваним Компанією;

- присутнім на роботі;

- виконує роботу за умовами відповідно до договору і до інструкцій Компанії Екторнет, з дня підписання угоди, і до моменту письмового повідомлення працівника про припинення дії укладеного договору в 1 - місячний період, а також період виконання обов'язків не завершився («кінцева дата).

Позивач звертаючись до суду вказував на те, що він був присутнім на роботі до останнього дня визначеного сторонами по угоді про припинення трудового договору, виконував роботу, а відтак був використовуваний Компанією.

Відповідач заперечуючи проти позову вказував на те. що за його оцінкою позивач не здійснював свої обов'язки у повному обсязі, що в свою чергу справило негативний вплив на результати господарської діяльності відповідача. Більш того, з різних джерел відповідачу стало відомо, що позивач здійснював певні дії, що прямо суперечили інтересам відповідача ( неналежне слідкування за станом нерухомого майна, здійснення безпідставних витрат начебто на його поліпшення, обговорювання та пропонування занижених цін продажу та оренди об'єктів нерухомого майна, тощо.

Крім того, за весь період роботи позивач жодного тижня не виконував свої посадові обов'язки так як це передбачено трудовим договором. Отже, він грубо порушував його умови ( п. 4.1), що саме по собі є підставою для відмови у здійсненні додаткової плати.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи відповідача, як підстави для відмови у задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. Відповідач не надав доказів у розумінні вимог ст. 58 ст. 59 ЦПК України, які б підтвердили факт недотримання позивачем вимог п. 5.4 трудового договору з моменту підписання угоди про припинення трудового договору. Не було надано таких доказів і в ході апеляційного розгляду. Хоча у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так як у відповідності до ст. 10 сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відсутність доказів на підтвердження порушення позивачем режиму робочого часу визначеного ч. 4 трудового договору ( п. ч.1) та зобов'язань працівника визначених також п. 2.2.1 та 2.2.2. трудового договору як умов виплати додаткової плати, вказують на те, що позивачем були доведені заявлені вимоги в частині стягнення на його користь несплаченої при звільненні винагороди - додаткової плати.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення додаткової плати вказував на те, що позивач не продовжив роботу у групі компаній «Екторнет», ітака виплата є заохочувальною, оскільки позивач по роду своєї діяльності у Компанії, отримав доступ до конфіденційної інформації.

Однак, такі доводи не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки вони не передбачені п. 5.4 трудового договору, як підстави для відмови у виплаті додаткової плати

Враховуючи те, що згідно умов трудового договору, а саме п. 5.1 сторонами було визначено розмір заробітної плати позивача в сумі 3100 євро, що виплачується у гривнах у порядку передбаченим чинним законодавством( а .с. 16), то розмір додаткової виплати, який підлягав нарахуванню та виплаті позивачу при звільненні повинен був становити - 15 500 євро ( 5х 3 100 євро = 15 500).

Беручи до уваги, що на день постановлення судового рішення, 1 євро до курсу Національного банку України становить 25, 5 гривень, то до стягнення підлягає 15500 євро, що становить 395 250 гривень.

Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Згідно довідки № 42 від 05.05.2014 року за період березень-квітень 2014 року позивачу було нараховано та виплачено 104 770,61 гривна. Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача протягом останніх 2 календарних місяців роботи у відповідача складає (104 770,61 : 2 = 52 385,30 гривень. При цьому середньоденна заробітна плата позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню становить 2619, 26 гривень.

Враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, за якою - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі з урахуванням того, що особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд та враховуючи вимоги позивача викладені в позовній заяві та поданій апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 травня 2014 року по 13 листопада 2014 року ( 134 робочі дні) в розмірі - 350 980, 84 гривни .

( 2 619, 26 гривень х 134 робочі дні = 350 980, 84 гривни).

Також позивачем ставилося питання про стягнення витрат на правову допомогу що була надана йому шляхом складення позовної заяви, належного представництва його інтересів в суді. Вартість послуг наданих адвокатом склала 2340 доларів США, що за курсом НБУ на момент звернення до суду становило 36855 гривень, які він і просив стягнути.

Як і вартість витрат пов'язаних з подачею позову, а саме : подачею позову - 75, 81 євро з яких 15 євро сплачені за послуги нотаріуса з посвідчення підпису позивача на довіреності щодо уповноваження представника для представництва інтересів позивача у суді, та 60, 81 євро за поштові послуги, а також 121, 80 гривну судового збору сплаченого при подачі заяви про забезпечення позову.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать : витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз; витрати пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати пов'язані з публікацією в пресі.

Отже, витрати визначені позивачем як оплата поштових пересилань та послуг нотаріуса не входить до визначених законодавством судових витрат які підлягають поверненню за рахунок відповідача на користь позивача.

Матеріали справи не містять у собі доказів на підтвердження сплати судового збору позивачем при звернення до суду з заявою про забезпечення позову, а відтак підстав для повернення судового збору у розмірі 121, 80 гривень нема.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.

Слід зазначити що подаючи до суду договір про надання правової допомоги ( юридичних послуг) позивач ( апелянт ) не надав суду доказів на підтвердження оплати ним таких послуг.

При зверненні до суду позивач зазначав, що внаслідок несплати грошових коштів за трудовим договором він повинен був знаходити способи для забезпечення свого нормального проживання. У зв'язку з чим діями відповідача йому було завдано глибоких фізичних та моральних страждань, що призвели до вимушених змін у життєвих стосунках та змінило його звичний життєвий уклад.

З урахуванням вимог розумності та справедливості, а також часткового доведення позивачем заявлених вимог щодо порушення його трудових прав діями відповідача при звільненні, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 2 тисячі гривень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України, за яким вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню на його користь додаткової плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Та відмові у задоволенні інших вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року скасувати та постановити нове, за яким :

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екторнет Україна 1» (04080, м. Київ вулиця Новоконстянтинівська 13/10, ) на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1)

- 15 550 євро додаткової плати, що станом на 08.07.2015 року становить 395 250 ( триста дев'яносто п'ять тисяч двісті п'ятдесят) гривень за курсом Національного банку України;

- середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 350 980, 84 ( триста п'ятдесят тисяч дев'ятсот вісімдесят гривень вісімдесят чотири копійки);

- моральну шкоду в розмірі 2 ( дві тисячі) гривень.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екторнет Україна 1» (04080, м. Київ вулиця Новоконстянтинівська 13/10, ) на користь держави судовий збір у розмірі 3654 ( три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривни).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: