У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 звернулись до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру №1 житловою площею 45,6 кв.м та загальною площею 83,5 кв.м, розташовану в житловому будинку АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилались на те, що вони є власниками квартири №1 по АДРЕСА_1. Як власники спірної квартири, вони самочинно реконструювали квартиру, здійснивши будівництво прибудови, внаслідок чого суттєво змінилася загальна площа квартири. Прибудови знаходяться в задовільному технічному стані та придатні до нормальної експлуатації, будівельні конструкції прибудови відповідають умовам міцності, надійності та стійкості, проте здійснене ними будівництво прибудови було здійснене без дотримання належно затвердженого проекту, у зв'язку з чим позивачі не можуть здати в експлуатацію реконструйовану ними квартиру і одержати свідоцтво про право власності на неї, та змушені звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 право спільної сумісної власності на квартиру №1 житловою площею 46,0 кв.м та загальною площею 81,1 кв.м, розташовану в житловому будинку АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_10 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що самочинне будівництво прибудови до квартири №1 у житловому будинку АДРЕСА_1 відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам, та будівництво не порушує права інших осіб, а у власника земельної ділянки, Харківської міської ради, відсутні заперечення проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 2009 року належить квартира №1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 30,3 кв.м (а.с. 15).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру №1 в житловому будинку АДРЕСА_1 після реконструкції спірна квартира становить 4 кімнати, жилою площею 46,0 кв.м, загальною площею 81,1 кв.м (а.с. 42-43).

Власниками квартири №2 по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31 січня 1997 року Мостозагоном №27 є ОСОБА_10, ОСОБА_8 (а.с. 62).

Зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2014 року (а.с. 64-66) ухваленого у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, ОСОБА_6, ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_9, про визнання самовільно побудованих житлових і нежитлових будівель такими, що не відповідають будівельним нормам та державним стандартам, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вбачається, що між даними сторонами існує спір щодо майна, яке є предметом розгляду у даній справі.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Згідно Державних будівельних норм (ДБН) В.1.2.-12-2008 «Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки» якими встановлюються вимоги безпеки під час нового будівництва, реконструкції і технічного переоснащення об'єктів в умовах ущільненої забудови і охоплюють безпеку прилеглої забудови і території, безпеки об'єкта, що будується, безпечність виробничого процесу з виконання будівельно-монтажних робіт: наявність умов ущільненої забудови при будівництві об'єкта визначається в передбаченому «Акті вибору майданчика» (або «Акті обстеження майданчика» у випадку реконструкції об'єкта на існуючому майданчику); характер і зона взаємного впливу об'єкта, що будується та існуючих прилеглих об'єктів визначається в проектно-кошторисній документації об'єкта з врахуванням результатів інженерних вишукувань, матеріалів обстеження існуючих об'єктів та передбачених у ПОБ рішень щодо методів будівництва, а фактичний вплив відстежується засобами моніторингу.

Додаток - Б п 2.1 Умови ущільненої забудови передбачає умови будівництва на забудованій території міста (селища) або діючого підприємства, за яких має місце принаймні один із таких чинників: зведення об'єкта будівництва в притул до існуючих будівель, споруд, інженерних комунікацій; ризик негативного техногенного впливу будівництва на прилеглу забудову або об'єкти благоустрою, внаслідок якого там може виникнути загроза життю або здоров'ю людей чи заподіяння матеріальних втрат; ризик негативного впливу об'єкта будівництва або робіт з його зведення на основи, фундаменти та несучі конструкції прилеглих об'єктів або на інженерні комунікації через створення додаткових напружень в активній зоні їх основ, порушення структури ґрунтів основ, зміну установчих гідро-геодезичних умов на прилеглій території та під будівлями.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги не з'ясував належним чином обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, зокрема, чи порушуються права власників інших суміжних квартир визнанням права власності на самовільно добудовану споруду, чи дотримано було позивачем процедуру введення в експлуатацію самочинно реконструйованої квартири; не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про право власності чи право користування на земельну ділянку, яка знаходиться під самочинно реконструйованою квартирою.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, зокрема, посилання заявника ОСОБА_10 на акт, складений 17 листопада 2012 року комісією мостозагону №27, де зазначено про зведення стіни споруди, що будується, без згоди сусідів; побиття шиферної покрівлі на сараї та жилому будинку, належному заявнику; часткове закладення отвору для доступу останнього на горище; замокання шпалер в його житлових приміщеннях. На вказані обставини апеляційний суд уваги не звернув, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, зазначивши лише про те, що судовим рішенням першої інстанції права ОСОБА_10 не порушуються і наявність спору у межах іншої справи між позивачем та заявником з приводу користування земельною ділянкою не стосується права власності позивача на самовільно реконструйовану квартиру, залишивши при цьому рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник