Справа № 605/487/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" вересня 2015 р. м. Підгайці

Підгаєцький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Грицай К.М.

за участю секретаря Чебан Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Т.Шевченка, 17 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області та належав її матері ОСОБА_3, яка померла 25.05.2014 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона є спадкоємцем за заповітом та вступила в управління спадковим майном, доглядаючи будинок та обробляючи земельну ділянку, однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями.

В судове засідання позивачка не зявилася, подавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача, та згідно якої позов визнають.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_3 померла 25.05.2014 року у м. Івано-Франківськ, про що видане свідоцтво про смерть серії І-ИД № 164458.

Позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ИД № 134945.

Згідно заповіту, посвідченого 14.12.2010 року секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради та зареєстрованого у реєстрі за № 12, ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_1.

Судом встановлено, що позивач у встановлений законом строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.11.2014 року та листом Підгаєцької державної нотаріальної контори № 876/01-16 від 17.09.2015 року, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину за зповітом після померлої матері.

Однак, у Підгаєцькій державній нотаріальній конторіїй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що вбачається з листа Підгаєцької державної нотаріальної контори від 13.08.2015 року № 802/01-16.

Як вбачається з довідки, виданої ОСОБА_2 сільською радою № 508 від 27.05.2015 року, житловий будинок по вул. Т. Шевченка, 17 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області належить голові колгоспного двору - ОСОБА_3 . Житловий будинок - до 1939 року побудови.

Згідно технічного паспорту, виготовленого Підгаєцьким районним БТІ від 24.06.2015 року, житловий будинок з надвірними (господарськими) будівлями по вул. Т. Шевченка, 17 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської областізакінчкний будівництвом 1939 року.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності.

Спірний житловий будинок був завершений будівництвом 1939 року та прийнятий до експлуатації, про що вказано у технічному паспорті на будинок.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

На підставі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності.

Питання набуття права власності регулювались указом президії Верховної ради СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948 і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради міністрів СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948, які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. А тому за цими указом та постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт спорудження ним цього будинку з додержанням вимог указаних актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Таким чином, суд вважає, що спірний житловий будинок належав на праві власності спадкодавцю, однак за життя вона не отримала правовстановлюючих документів на будинок та не здійснила державної реєстрації цих прав, оскільки правові акти, що діяли на час закінчення будівництва, не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Встановлено, що будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства та на момент смерті спадкодавців спірний будинок був повністю збудований, і не є самочинним будівництвом у розумінні ст. 375 ЦК України, що підтверджено технічним паспортом.

Проте, відсутні документи про прийняття будинку до експлуатації та спадкоємець позбавлений можливості оформити належне йому право власності на вказаний будинок.

Так, пунктом 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 передбачено, що у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 набула права власності на спірний житловий будинок, тому до позивача ОСОБА_1 перейшло таке право в порядку спадкування.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 сільською радою не заперечується таке право позивача.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Враховуючи вищенаведені обставини та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що в даному випадку порушене право власності позивача, яке підлягає захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Т.Шевченка, 17 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області, що належала її матері ОСОБА_3, яка померла 25.05.2014 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст.ст. 331, 375, 392, 1216, 1223, 1235 Цивільного Кодексу України, пунктом 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Т.Шевченка, 17 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області, що належав її матері ОСОБА_3, яка померла 25.05.2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий підпис ОСОБА_5