АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8504/14 Справа № 179/1688/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Новік Д. І. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Макарова М.О.,

суддів: Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Завідоновій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про виділення в натурі 1/2 частини будинку з відповідною частиною господарчих будівель та про виділення в натурі 1/2 частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи: Відділ опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, Відділ опіки та піклування Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області, про визнання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки частково недійсним та поновлення прав власності неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 (ОСОБА_5.), який в подальшому уточнив, посилаючись на те, що 22 серпня 2009 року між ним та відповідачкою було розірвано шлюб. За час подружнього життя він та відповідач придбали житловий будинок з господарчими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку за цією ж адресою, які були зареєстровані по 1/2 частці за кожним із них. Після розірвання шлюбу в добровільному порядку сторонам не вдається домовитися про порядок користування належними їм частинами майна. У зв'язку з чим просив виділити йому в натурі 1/2 частину будинку із відступом від ідеальних часток з відповідною частиною господарчих будівель та виділити в натурі 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2.

У лютому 2014 року ОСОБА_4 також звернувся до суду із зустрічним позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, посилався на те, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 йому належало на праві приватної власності 1/4 частина квартири, яка була придбана у законному порядку шляхом приватизації. Іншими співвласниками вищезазначеної квартири були відповідачі у справі, ОСОБА_2, ОСОБА_5, а також неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 - в рівних частинах, по 1/4 частині квартири кожному.

У 2005 році, перебуваючи у законному шлюбі, відповідачі вирішили покращити житлові умови родини, у зв'язку з чим продали цю квартиру та придбали житловий будинок АДРЕСА_2 разом із приватизованою земельною ділянкою площею 0,0751 га, на якій розташований вказаний будинок. Згідно договору купівлі-продажу від 07 грудня 2005 року право власності на земельну ділянку та спірний будинок було оформлено лише на відповідачів у справі, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а тому є порушенням його законних цивільних та конституційних прав, а також прав неповнолітньої сестри, ОСОБА_6, оскільки згідно з Розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації від 02 грудня 2005 року № 1665 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було надано згоду на продаж вищевказаної квартири лише за умови закріплення за неповнолітнім ОСОБА_4 та малолітньою ОСОБА_6, по 1/4 частині будинку АДРЕСА_2 за кожним. Рішеннями Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 21 травня 2008 року № 131 та № 132 було надано згоду відповідачам на відчуження 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_2 на користь малолітньої ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_4

Разом з цим вказане розпорядження та рішення селищної ради відповідачами не виконані, у зв'язку з чим позивач просив визнати договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки купівлі-продажу від 07 грудня 2005 року частково недійсним та поновити право власноті неповнолітніх дітей згідно з розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації від 02 грудня 2005 року № 1165.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення яким задовольнити ці позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним матеріалам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (ОСОБА_5-після повторного укладення шлюбу з ОСОБА_3.) перебували до 2009 року в зареєстрованому шлюб, який було розірвано 24 серпня 2009 року (а.с. 7).

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку серії ВСК №138880 від 07 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу за реєстровим № 3204, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 придбали житловий будинок по АДРЕСА_2, а згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за №18666365 від 25 квітня 2008 року за ними було зареєстровано право власності по 1/2 частині вказаного житлового будинку (а.с. 8, 9 Т.1, 60-63 Т.2).

Крім того, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 грудня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 придбали земельну ділянку площею 0,0746 га у межах згідно з планом, яка розташована в АДРЕСА_2, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку 0,0746 га (а.с. 64 Т.2).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з цим, як вбачається з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08 листопада 2005 року ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належала квартира АДРЕСА_1, яка кожному із них належала по 1/4 частці (а.с. 21 Т.3)

А згідно розпорядження Орджонікідзевської районної адміністрації м. Запоріжжя №1665 р від 02 грудня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було надано згоду на продаж вказаної квартири: придбання неповнолітнім ОСОБА_7 та малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1/4 частині житлового будинку за кожним по АДРЕСА_2 (а.с. 22 Т.3).

Крім того, відповідно до рішення Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області за №130 від 21 травня 2008 року було призначено піклувальником неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 для вчинення правочину: договору відчуження 1/4 частини житлового будинку та відповідної земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, а згідно рішень цієї ж ради за №№ 131, 132 від 21 травня 2005 року було надано дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на відчуження кожним із них на користь неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1/4 частині житлового будинку та відповідної земельної ділянки що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17-19 Т.3).

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України, а ч.6 ст. 12 цього Закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Згідно із ч.1, 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

А статтею 18 цього Закону передбачено, що Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Разом з цим, а ні позивач ОСОБА_2, а ні відповідач ОСОБА_5, ці вимоги Закону та розпорядження і рішення органу опіки та піклування не виконали, оскільки продавши квартиру, яка належала крім них так і неповнолітнім дітям в ріних частках, та придбавши нове житло право дітей на реєстрацію за ними по 1/4 частці спірного житлового будинку та земельної ділянки не було зареєстровано, а також правочинів щодо відчуження дітям цієї частки вчинено ними не було, а орган опіки та піклування виконання батьками вказаних вище рішень не контролювали, у зв'язку з чим права неповнолітнього, на час вчинення правочину, ОСОБА_4, та малолітньої ОСОБА_5 були порушені.

Проте суд першої інстанції на ці вимоги уваги не звернув.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що по справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу та надано висновок за №4014/4015-12 від 07 березня 2013 року, згідно якого експертом на розгляд суду запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку з мінімальними переобладнаннями та до них пропонується два варіанти розподілу будівель та споруд домоволодіння по АДРЕСА_2 по 1/2 частині з незначним відступом від ідеальних часток. При розподілі будівель та споруд, експертом враховується місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці домоволодіння, що значно має вплив при розробці варіантів щодо розподілу земельної ділянки між співвласниками для ізольованості (а.с. 162-182 Т.2)

Але цей висновок суд не може взяти до уваги, оскільки при реєстрації права власності у 2005 році на спірний житловий будинок і земельну ділянку по 1/2 частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були порушені, як зазначалося вище, житлові права неповнолітніх дітей.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та земельної ділянки між ним до відповідачем ОСОБА_5 в натурі задоволенню не підлягають.

А суд першої інстанції правильно відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 виходив з лише з того, що експертним висновком не визначено ідеальні долі кожного із співвласників, але судом не враховано інтереси неповнолітніх дітей, проте згідно ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність рішення суду, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки позивачем не виконані вимоги розпорядження та рішень органу опіки та піклування стосовно захисту інтересів дітей, а також варіант поділу нерухомого майна в натурі, який пропонує позивач, взагалі не може бути прийнятих із вказаних обставин.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 є законне і обгрунтоване, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в цій частині - залишенню без змін.

Що стосується рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки частково недійсним та поновлення прав власності неповнолітніх дітей, то колегія суддів відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, його в апеляційному порядку не переглядає, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

М.Л. Прозорова