Справа №590/928/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Воловик Г. М.
Номер провадження 22-ц/788/74/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Білецького О. М. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_3, відділ Держземагенства в Ямпільському районі Сумської області, Реєстраційна служба Ямпільського районного управління юстиції Сумської області, Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту належності на праві власності земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку за заповітом,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Встановлено факт належності земельної ділянки, загальною площею 0,36 га, для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області за ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,36 га, для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області, за заповітом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. Посилається на акт обміру трьох земельних ділянок, загальною площею 0,3887 га, які не є суміжними та мають різні місця розташування, межі яких також не визначені і не виділені в натурі та вважає, що земельної ділянки, загальною площею 0,36 га, не існує, а обставина її набуття спадкодавцем у власність доказами не підтверджена, як і не надано доказів завершення спадкодавцем процедури приватизації земельної ділянки. Вказує на допущені судом порушення вимог ст. 10, ст. 31 ЦПК України.

Сторони та треті особи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітету Орлівської сільської ради народних депутатів від 31 серпня 1993 року № 32 передана земельна ділянка площею 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства на території Орлівської сільської ради Ямпільського району Сумської області безоплатно у приватну власність у порядку приватизації (а.с. 19).

Запис про безоплатну передачу земельної ділянки ОСОБА_6 внесено в Книгу реєстрації за № 69, з якої вбачається, що передані у власність земельні ділянки, площами 0,18 га та 0,12 га знаходяться за адресою по вул. Громової, а ділянка площею 0,08 га - по вул. Шевченка в с. Орлівка Ямпільського району. Загальна площа ділянок складає 0,38 га (а.с. 107-108).

Згідно з актом обміру земельних ділянок, переданих у власність ОСОБА_6, від 21 жовтня 2014 року загальна площа цих ділянок складає 0,3887 га та складається з 0,1310 га та 0,1122 га - земельні ділянки, розташовані в АДРЕСА_1 та 0,1455 га - земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_2 (а.с. 105-106).

10 листопада 2012 року ОСОБА_6 вчинив заповіт, за яким все своє майно на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_5, яка є його дочкою (а.с. 14-15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 13).

Протягом встановленого законом строку позивач ОСОБА_5 звернулася за місцем відкриття спадщини до Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори у Дніпропетровській області із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, площею 0,36 га, нотаріусом їй було відмовлено, оскільки спадкодавець за життя не отримував державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 16).

Третя особа у справі - ОСОБА_3 є рідною дочкою спадкодавця ОСОБА_6

З викладеного вбачається, що ОСОБА_6 за життя передано в порядку приватизації у власність земельну ділянку загальною площею 0,36 га, яка фактично складається з трьох ділянок за двома адресами.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з доведеності факту належності за життя ОСОБА_6 земельної ділянки загальною площею 0,36 га. Зважаючи на те, що ОСОБА_3 у нотаріальну контору для прийняття обов'язкової частки у спадщині не зверталася, строк на її прийняття пропустила, самостійних вимог щодо спадкового майна не заявляла, дійшов висновку про прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті батька і наявності законних підстав для визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Загальні підстави виникнення права власності на земельну ділянку встановлені ст. 125 Земельного кодексу України, відповідно до якої право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на цю ділянку та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 1225 ЦК України та ст. ст. 125, 126 ЗК України виключають можливість визнання в судовому порядку за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за відсутності у спадкодавця державного акта на право власності на земельну ділянку, проте відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначалося вище, за життя ОСОБА_6 таких прав на спірну земельну ділянку набув, отримавши у власність земельну ділянку загальною площею 0,36 га в порядку приватизації.

Зазначена обставина має істотне значення для справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до статті 23 ЗК України 1990 року документом, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою, є державний акт. Проте, дію цієї статті зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок". Пунктом 3 вказаного Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 вказаного Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки з подальшою видачею документу, що посвідчує таке право.

За життя ОСОБА_6 державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,36 га у встановленому законом порядку не отримав, проте його право на цю ділянку посвідчується записом у Книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність.

Таким чином, до складу спадщини увійшли усі права, що належали ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, враховуючи і посвідчене в Книзі реєстрації право на безоплатно передану йому земельну ділянку загальною площею 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги про відсутність законних підстав для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зі змісту апеляційної скарги не вбачається, яким чином рішення у справі порушує права третьої особи по справі ОСОБА_3, адже судом першої інстанції вже з'ясована її позиція щодо спадщини.

Таким чином, оскільки для позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -