Справа №442/8218/14-ц
Провадження №2/442/190/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - Грицай М.М.,

з участю секретаря - Антоненко В.О., .

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить виселити ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Позов мотивує тим, що її дочка - ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з відповідачем. 12.08.2004 року шлюб між ними був розірваний. Вони та відповідач проживають у будинку, який належить їй на праві власності, на АДРЕСА_1. ОСОБА_3 систематично порушує правила співжиття, що виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства у сім?ї, погрожує, ображає, робить неможливим для неї та інших членів сім?ї проживання з ним в одному будинку. Внаслідок таких дій відповідача, вона та інші члени сім?ї (в тому числі четверо дітей, які народились у шлюбі її доньки з відповідачем) постійно перебувають у стані психологічної напруги, страху, тривоги. Вони неодноразово звертались із заявами у міліцію, пропонували ОСОБА_3 добровільно виселитись із будинку, однак, останній не реагує на заходи, що вживаються працівниками міліції. Проживаючи у її будинку, відповідач коштів на утримання та проведення ремонтів у будинку не надає, участі у веденні підсобного господарства не приймає. Крім того, продовжує себе негідно поводити, не зважаючи на те, що притягувався неодноразово до адміністративної відповідальності за порушення правил співжиття.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з?явилась, однак, її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Доповнила, що проживати з відповідачем в одному будинку стало неможливо, оскільки він, приходячи пізно ввечері додому в нетверезому стані, не дає спокійно спати членам сім?ї, зчиняє галас та чіпляється до усіх. Така поведінка відповідача триває уже довший час, діти його бояться, ніхто з сім?ї не хоче з ним проживати, а її мати (позивач) наполягає на його виселенні.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та доповнила, що відповідач систематично порушує умови співжиття, зокрема, ображаючи та принижуючи позивача і членів її сім?ї. До відповідача вживалися заходи виховного впливу, проте, такі не дали позитивних результатів. Вважає, що є достатньо підстав для його виселення без надання іншого жилого приміщення, а тому просить задоволити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо їх задоволення. Пояснив, що у вказаному будинку він проживає близько 20 років, з часу одруження з ОСОБА_4 У даному шлюбі у них народилось четверо дітей, які з ними разом проживають. Близько 10-ти років вони з ОСОБА_4 розлучені. До одруження він проживав зі своєю матір?ю, яка на даний час не бажає, щоб він йшов до неї жити. Тому заперечує щодо задоволення позовних вимог, так як не має іншого житла. Доповнив, що інколи він випиває. Однак, вважає, що його дружину налаштовує проти нього позивачка, з якою у нього неприязні відносини.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, беручи до уваги вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що власником житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 Львівської області, являється позивач - ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.11.2000 року, що підтверджується довідкою №480 від 20.05.2014 року.

З довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №479 від 20.05.2014 року вбачається, що до таких осіб відноситься ОСОБА_2, 1936 року народження - уповноважений власник, ОСОБА_4, 1970 року народження - заявник, ОСОБА_3, 1967 року народження - співжитель, ОСОБА_6, 1995 року народження - син, ОСОБА_7, 1997 року народження - син, ОСОБА_8, 2000 року народження - дочка, ОСОБА_9, 2008 року народження - дочка.

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис за №88 від 12.08.2004 року.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Отже, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 вселився до спірного будинку АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2, в установленому законом порядку і набув прав та обов?язків, передбачених статтею 156 ЖК України. На протязі багатьох років ОСОБА_3 проживає у спірному будинку зі своєю сім?єю (дружиною ОСОБА_4 та дітьми), однак, більше десяти років шлюб між ним та останньою розірвано. ОСОБА_3 не приймає участі в утриманні будинку та веденні спільного господарства, а також перебуває у неприязних стосунках із власником будинку - позивачем у справі, що не заперечується самим відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у статті 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першої статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Однак, згідно зі статтею 157 ЖК України членів сім?ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, виселення без надання іншого помешкання, відповідно до ст. 116 ЖКУ, допускається у випадках: протиправної винної поведінки особи, що створює своїми діями неможливість спільного проживання в одній квартирі або цілому будинку; систематичного характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження або суспільного впливу і продовження винним негідної поведінки.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що відповідач є колишнім членом сім'ї власника будинку і тому може бути виселений лише на підставі ст.ст. 9, 157 ЖК України у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, чи в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він є сином відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вони усі проживають в одному будинку разом із бабусею ОСОБА_2 Його батько зловживає спритними напоями, в результаті чого часто влаштовує вдома сварки та скандали, чіпляється до усіх, ображає, береться до бійки, викрикує, шумить, інколи, приходячи пізно ввечері додому, не дає нікому спати. Із бабусею у батька неприязні стосунки, тому він часто з нею свариться, обзиває та не дає їй спокою. По господарству не допомагає, за комунальні послуги не платить, лише зрідка купує продукти, коштів на утримання сім?ї матері не дає. Така поведінка відповідача триває уже близько 3 - 4 років. Неодноразово викликали міліцію, після чого батько лише на деякий час залишався спокійним та врівноваженим. Бабуся ОСОБА_2 попереджала батька про виселення у разі протиправної його поведінки, але той не реагував належним чином і продовжував порушувати сімейний спокій та умови проживання.

З постанов Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2012 року та 12.06.2014 року вбачається, що ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення порушень, передбачених ст.173-2 КпАП України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 своєї Постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 систематично порушує правила спільного проживання та вчиняє навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню у житловому будинку позивачу та її сім?ї, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, однак, зазначене не дало позитивного результату.

Позивачем та її представниками надано суду достатньо доказів, які підтверджують факт неправомірної поведінки відповідача, зокрема, порушення правил співжиття, і дають підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, з житлового будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243,60 грн. в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Грицай М.М.