АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання факту ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.05.2015 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Апелянт посилається на те, що судом було неповно та всебічно з'ясовані обставини справи, рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що його батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, тому в апелянта відсутній обов'язок надавати допомогу спадкодавцеві (ОСОБА_2).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача не порушені, обраний спосіб захисту не передбачений чинним законодавством.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Справа № 756/14773/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8633/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_7 (а. с. 5). 24.11.1983 шлюб між батьками позивача був розірваний (а. с. 7). ОСОБА_4 у 1978 році виїхав на заробітки до Тюменської області, тобто зовсім втратив зв'язок із своєю сім'єю, в тому числі із своїм сином (а. с. 6). Позивач, коли став самостійно заробляти, розшукав батька та порозумівся із ним. На той час у батька настали важкі часи: він самотньо мешкав у с. Феневичі Іванківського р-ну Київської області, його друга дружина ОСОБА_8 та її донька ОСОБА_3(відповідач у справі), які мешкали у Києві, до нього у село не приїжджали, а останній часто хворів. Позивач возив батька в м. Київ, по лікарях, сплачував за ліки, за його лікування, надавав йому всіляку допомогу. І тому у 2006 році батько нотаріально посвідчив свій заповіт, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_2 (а. с. 8). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер відповідно до свідоцтва про смерть (а. с. 9). Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 28.02.2012 зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відхилено. У якості підстав для задоволення своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що позивач ухилявся від надання допомоги своєму батькові (спадкодавцеві), коли той був через похилий вік та хворобу у безпорадному стані. Для спростування даних доводів позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

При цьому слід мати на увазі, що мати та батько вважатимуться такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також, якщо вони мають юридичну та фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини, тобто, це акт свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати свій юридичний обов'язок по вихованню дитини, але не вчиняє відповідних дій.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (батько позивача) помер відповідно до свідоцтва про смерть (а. с. 9), при житті свого батька позивач та його мати будь-яких претензій з приводу утримання позивача до ОСОБА_4 не пред'являли.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права позивача в даному випадку не порушені та обраний спосіб захисту не передбачений чинним законодавством.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Доводи апелянта про те, що його батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому у нього був відсутній обов'язок надавати останньому допомогу при житті, не ґрунтується на вимогах діючого законодавства з підстав зазначених вище, в зв'язку з чим не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук