Справа № 132/209/15-ц
Провадження № 2/132/157/15
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2015 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.при секретарі Жовті С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові зазначає, що являється інвалідом другої групи, професійне захворювання. Йому 80 років. Протягом останніх трьох місяців у нього з відповідачкою склались неприязні стосунки. В листопаді місяці 2014 року відповідачка безпідставно звинуватила його в засміченні прибудинкової території будинку АДРЕСА_1, про що звернулась з заявою до Калинівської міської ради. Під час виходу представників виконавчого комітету на місце, факт засмічення не підтвердився.

Своїми незаконними діями відповідачка болюче зачепила його честь, людську гідність та ділову репутацію, адже жителі міста знають його як чесну та порядну людину, та нанесла йому значну моральну шкоду яку він оцінює в 1000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що поширена відповідачкою інформація є наклепницькою, образливою, принизливою та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, тому він вимушений звертатись до суду з даним позовом за для спростування вищевказаної інформації.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просив суд зобов'язати відповідачку публічно вибачитись перед ним в судовому засіданні за завідомо неправдиві відомості відносно нього та стягнути на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що вона не вчиняла будь-яких незаконних дій, які б зачепили честь, людську гідність та ділову репутацію позивача. Вона лише реалізовувала своє право на звернення до відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування з метою захисту своїх прав, оскільки ОСОБА_1 на зауваження та прохання прибрати листя, яке він згорнув, на сусідську грядку не реагував. Вважає, що позов є безпідставним та просить в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, оцінивши їх у сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що протягом останніх трьох місяців у позивача з відповідачкою склались неприязні стосунки. В листопаді місяці 2014 року відповідачка звинуватила позивача в засміченні прибудинкової території будинку АДРЕСА_1, про що звернулась з заявою до Калинівської міської ради. Під час виходу на місце представників виконавчого комітету факт засмічення не підтвердився.

Тому позивач вважає, що своїми незаконними діями відповідачка болюче зачепила честь, людську гідність та ділову репутацію позивача, адже жителі міста знають його як чесну та порядну людину та нанесла йому значну моральну шкоду яку позивач оцінює в 1000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що поширена відповідачкою інформація є наклепницькою, образливою, принизливою та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, тому він вимушений звертатись до суду з даним позовом задля спростування вищевказаної інформації.

Суд вважає, що відповідачка реалізовувала своє право на звернення до відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування з метою захисту своїх прав, а це згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10.04.2003 року № 8-рп/2003 по справі № 1-9/2003 та Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не може бути підставою для спростування недостовірної інформації та притягнення її до цивільної відповідальності.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, - «Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Таким чином, особа не несе відповідальності за звернення до відповідних органів державної влади чи органів місцевого самоврядування за захистом своїх прав чи інтересів.

Проте з цього загального правила є винятки. Так, особа несе цивільну відповідальність, якщо в поданій нею заяві містяться завідомо неправдиві відомості, або звертатись до відповідних органів не було жодних підстав, або заява була подана не з наміром захистити свої права чи інтереси.

Однак, дії відповідачки не попадають під вказані винятки, оскільки вона в своїй заяві до виконавчого комітету Калиніваької міської ради Вінницької області не вказувала завідомо неправдивих відомостей про позивача. Відповідачка неодноразово особисто зверталась до відповідача з проханням та вимогою з приводу засмічення ним прибудинкової території.

Крім того, відповідачка звернулась до міської ради з вищезазначеною заявою з метою виконати свій громадський обов'язок чи захистити свої права.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Статтею 68 Конституції встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо.

Слід також зазначити, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових та професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до статті 302 ЦК України особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Жодних доказів того, що відповідачка розповсюджувала недостовірну інформацію щодо позивача в судовому засіданні не надано. Натомість, позивач розцінив дії відповідачки як незаконні дії, що болюче зачепили його честь, людську гідність та ділову репутацію, однак, в цей час він керувався власними роздумами та переконаннями. Однак, такі доводи позивача не знайшли свого відображення в судовому засіданні та не підтверджуються жодними фактами та доказами.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Отже, на підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідачкою не було поширено завідомо недостовірних та неправдивих відомостей у вигляді фактичних даних щодо вчинення позивачем діянь, які порушують особисті немайнові права позивача, зокрема, право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації.

Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, як вона була поширена. А тому вимоги позивача щодо спростування недостовірної інформації не підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 також просив стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Згідно роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що відповідачка своїми незаконними діями принизила честь, гідність та ділову репутацію позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з відповідачки на користь позивача в сумі 1000 грн. задоволенню не підлягають, так як не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтвердженні жодними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України суд вважає судові витрати віднести на рахунок держави, оскільки обидві сторони звільнені від оплати судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 270, 277 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5), ст.ст.10,11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Оригінал рішення знаходиться в Калинівському районному суді Вінницької області

Суддя:

Секретар: