Справа № 126/3601/14-ц Провадження № 22-ц/772/270/2015Головуючий в суді першої інстанції Хмель Р. В.
Категорія 57Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Богацькій О.М.,

за участю представника апелянта, позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, роз-глянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю

«Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недій-

сним договору лізингу, стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

10 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в Бершадський районний суд Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, ви-знання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення коштів ( а. с. 1-10 ), посилаючись на те, що з 24 вересня 2014 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 001022 з додатками стосовно трактора МТЗ 82.1. В день укладення договору ОСОБА_2 згідно умов договору сплатив щомісячний пла-тіж у розмірі 20 тисяч гривень. Як виявилося, ця проплата є комісійною винаго-родою лізингодавцю за організаційні заходи по підготовці й укладенню догово-ру, однак ОСОБА_2 вважав ці кошти частковою оплатою вартості трактора. З умовами договору позивач не ознайомлювався, протягом обіцяного строку предмет лізингу позивачу не переданий, в подальшому трактор не передавався у зв'язку з несплатою позивачем передбаченої договором половинної вартості предмета лізингу. Позивач стверджує про введення його в оману відповідачем щодо умов договірних зобов'язань, розмір комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи визначений з порушенням принципу добросовісності, не відповідає співмірності виконаній послузі, що полягала у виготовленні стан-дартної форми договору. Як правочин, здійснений без отримання ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг по фінансовому лі-зингу, вчинений з використанням нечесної підприємницької практики, через на-явність несправедливих умов та відсутність такої істотної умови як предмет договору, оспорюваний правочин лізингу повинен бути визнаний недійсним у повному обсязі. Також ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачений реєстраційний платіж в сумі 20 тисяч гривень.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено ( а. с. 103-105 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухва-лити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі ( а. с. 108-109 ). Апелянт посилається на ухвалення оскаржуваного рішення суду з порушенням норм матеріального і процесуального права, за однобічного, неповного з'ясу-вання обставин справи, неприйняття до уваги наданих ним доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представ-ника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в су-ді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволен-ню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони поси-лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обстави-нам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2, керуючись нормами Законів України «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів», статей 11, 509, 638, 651 ЦК України, суд першої інстанції виходив з наступних обставин і підстав.

24 вересня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» договір фінансового лізингу № 001022 з додатками, предметом якого є трактор МТЗ 82.1. Заявою від 24 вересня 2014 року ОСОБА_2 пітвердив вла-сне уважне прочитання, зрозумілість йому умов договору у повному обсязі, отримання коректної інформації від менеджера-консультанта відповідача та примірника договору з додатками ( а. с. 13-22, 46 ). За умовами договору пер-ший платіж складається з: а) комісійної винагороди лізингодавцю за організа-ційні заходи, пов'язані з підготовкою і укладенням договору, яку визначено в розмірі 10% від вартості предмета лізингу, тобто в сумі 20 тисяч гривень, б) авансу ціни предмета лізингу, що визначений в додатку № 1 до договору, в) комісійної винагороди лізингодавцю за передачу предмета лізингу, також ви-значеної в додатку № 1 до договору, як платежу, що покриває витрати лізинго-давця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізинго-одержувача ( п.п. 8.2.1 договору ). Згідно квитанції та платіжного доручення від 24 вересня 2014 року № 168246552 ( а. с. 23-24 ) позивач сплатив на банківсь-кий рахунок відповідача 20 тисяч гривень; інші платежі, передбачені додатком 1 до договору фінансового лізингу № 001022 ( а. с. 20 ), ОСОБА_2 не спла-чувалися.

Суд першої інстанції вірно вказав, що до спірних правовідносин положення Закону України «Про захист прав споживачів» повинні застосовуватися у си-стемному зв'язку з нормами Цивільного кодексу України та спеціального Зако-ну України «Про фінансовий лізинг». Враховуючи чинні положення законо-давства стосовно регулювання договірних відносин між договірними сторона-ми, вимог до умов правочинів для їх відповідності певній галузі цивільних пра-вовідносин, віднесення умов договорів до несправедливих, приймаючи до уваги письмову заяву ОСОБА_2 щодо належного його ознайомлення з договором і отримання повної інформації від відповідача відносно останнього, суд дійшов правомірного висновку про відповідність укладеного договору фінансового лі-зингу вимогам матеріального права, а відтак визнав заявлені в суд позовні ви-моги ОСОБА_2 недоведеними.

У скарзі апелянт посилається на ненадання судом оцінки таким його дово-дам: відсутності у відповідача ліцензії на здійснення фінансових послуг та но-таріального посвідчення укладеного договору лізингу з фізичною особою, пред-мет лізингу не переданий в користування лізингоодержувача в строк не більше 90 робочих днів з моменту сплати останнім авансового платежу і комісії за пе-редачу предмета лізингу. Крім цього, позивач наполягає на визначенні діяль-ності відповідача як нечесного підприємництва, прийнятті до уваги укладення договору ОСОБА_2 саме як фізичною особою з метою обробітку власної земельної ділянки.

Колегія суддів апеляційного суду, проаналізувавши вказані доводи апеля-ційної скарги, прийшла до висновку, що вони не заслуговують на увагу та не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції на задово-лення скарги, оскільки є безпідставними і не впливають на законність й обгрун-тованість оскаржуваного судового рішення.

Відповідач у справі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» не є фінансовою установою, тому його діяльність не вимагає ліцензування. Оспорюваний дого-вір фінансового лізингу відповідає вимогам статей параграфів 1 та 6 «Загальні положення про найм ( оренду )», «Лізинг» глави 58 «Найм ( оренда )» ЦК Укра-їни, Закону України «Про фінансовий лізинг», що не містять вимог про обов'яз-кове нотаріальне посвідчення такого договору. Посилання позивача на норми ст. 799 ЦК України у цьому контексті є безпідставним, оскільки ці норми не ре-гулюють правовідносини у сфері фінансового лізингу.

Статті 627, 638 ЦК України визначають свободу договору як вільність сто-рін в його укладенні, виборі контрагента та визначенні умов договору з враху-ванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, звичаїв діло-вого обороту, вимог розумності та справедливості, умови укладеності договору, його істотні умови. Слід погодитися з доводами відповідача стосовно того, що сторони даної справи, укладаючи оспорюваний в даний час ОСОБА_2 дого-вір, досягли згоди відносно його предмета та додержали всіх необхідних істот-них умов, визначених законом.

Посилаючись як на одну з підстав визнання договору недійсним на непере-дання предмету лізингу в строк не більше 90 робочих днів, позивач залишає поза увагою ту умову договору, що вказаний термін відраховується з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та ко-місії за передачу предмета лізингу. Такі проплати ОСОБА_2 не здійсню-валися.

Заперечуючи суму сплаченої комісії з огляду на принцип добросовісності, апелянт разом з тим не звернув увагу, що вона пов'язана не лише з організацією договору, але й з його виконанням, тому цей платіж, як передбачений ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», відноситься до інших витрат, що стосуються безпосередньо саме виконання договору.

Необхідно визнати об'єктивними заперечення ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на позовні вимоги ОСОБА_2 та апеляційну скаргу і в частині твер-дження щодо укладення в даному випадку договору непрямого лізингу. Адже такий договір передбачає зобов'язання однієї сторони ( лізингодавця ) передати другій стороні ( лізингоодержувачеві ) у користування майно, спеціально прид-бане лізингодавцем у продавця ( постачальника ) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату ( лізингові платежі ).

Доводи відповідача щодо відсутності дисбалансу договірних прав обох сто-рін договору фінансового лізингу від 24 вересня 2014 року № 001022, про-зорості умов цього договору, відповідності їх чинному законодавству України є підставними, об'єктивними, обгрунтованими. Натомість доводи апелянта не знайшли свого доведення в ході перевірки оскаржуваного судового рішення на предмет його законності й обгрунтованості. Інші доводи апеляційної скарги є помилковими внаслідок невірного розуміння і трактування норм матеріального права.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може супере-чити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним заса-дам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Нормами статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим від-повідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеля-ційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції, ухвалюючи 04 грудня 2014 року рішення про відмову у позові ОСОБА_2, повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, дав належну правову оцінку усним та письмо-вим поясненням обох сторін у справі. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України судове рішення належним чином вмотивоване, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголо-шення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: