РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/8485/15-ц

2/643/3404/15

07.07.2015 р. Московський райсуд м. Харкова в складі головуючого судді Оксененко В.А., з участю секретаря Дмитрієвої Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 22.05.2015 р. звернувся до Московського суду м. Харкова з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків, вказавши в обґрунтування наступне.

05.06.2014 р. рішенням Московського районного суду м. Харкова з ОСОБА_2 на його користь стягнуто 56 583 гр. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна; 1000 гр. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 350 гр. в рахунок проведення незалежної оцінки; 2448 гр. в рахунок вартості експертизи; 500 гр. в рахунок правової допомоги; 471 гр. 58 коп. в рахунок судового збору, а всього стягнуто 61 352 гр. 58 коп. Рішення суду набуло чинності 26.11.2014 р. Постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 15.01.2015 р. відкрите виконавче провадження. Оскільки, після набуття рішенням чинності відповідач належним чином не виконав грошове зобов*язання, гроші йому не виплатив, на цей час у зв*язку з інфляцією гроші знецінились, просить суд з посилкою на положення статей 526, 530, 599, 625 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3% річних (за період з 05.06.2014 р. по 05.05.2015 р. за 334 дні) в розмірі 1684 гр., та інфляційні збитки за період з 05.06.2014 р. по квітень 2015 р. в розмірі 27 976 гр. 78 коп.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, та в суді зазначив, що правовідносини між відповідачем та позивачем виникли з підстав спричинення шкоди, тому, дія статті 625 ЦК України щодо застосування наслідків прострочення грошового зобов*язання у вигляді сплати річних та сум інфляції на них не розповсюджуються і вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі.

Вислухавши сторони, вивчивши надані письмові докази, суд приходить до наступного.

05.06.2014 р. Московським районним судом м. Харкова з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 56 583 гр. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна (залиттям квартири); 1000 гр. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 350 гр. в рахунок проведення незалежної оцінки; 2448 гр. в рахунок вартості експертизи; 500 гр. в рахунок правової допомоги; 471 гр. 58 коп. в рахунок судового збору, а всього стягнуто 61 352 гр. 58 коп.

Рішення районного суду набуло чинності 26.11.2014 р.

Постановою державного виконавця відділу державній виконавчий служби ХМУЮ від 15.01.2015 р. на підставі виконавчого листа, виданого Московським судом м.Харкова про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 61 352 гр. 58 коп. відкрите виконавче провадження ВП №46201254.

Судове рішення відповідачем виконано частково, гроші сплачені 27.04.2015 р. в сумі 28 000 гр.

Позивач звернувся до суду та, посилаючись на ст.625 ЦК України, просить стягнути на його користь 3% річних та суму інфляції з підстав того, що боржник добровільно рішення суду не виконав, гроші на цей час знецінились.

Але, суд не може погодитись з доводами позивача.

Дійсно, статтею 625 ЦК передбачено, що «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.»

Разом з тим, зазначена стаття Кодексу регулює зобовязальні між особами правовідносини, та як наслідок, її дія поширюється лише на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Рішення суду (у свою чергу) лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність; зобовязальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства.

Це узгоджується з положеннями частини 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть

виникати з рішення суду (наприклад: право потерпілого на відшкодування спричиненої шкоди та обов*язок особи відшкодувати спричинену шкоду), але, наявність деліктних правовідносин не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК.

Така правова позиція викладена у листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 16.01.2013 № 10-74/0/4-13.

По далі. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

«Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України» (ст.4 цього Кодексу).

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення позову суд не знаходить, оскільки,між сторонами по справі правовідносини виникли у звязку із завданням шкоди, на які дія частини другої статті 625 ЦК, не поширюється.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.212-215,88 ЦПК України, ст. 11,625 ЦК України, суд,-

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення кошті - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд м. Харкова протягом 10 днів.

СУДДЯ: В.А. ОКСЕНЕНКО.