АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Оніщука М.І., Слободянюк С.В.,

при секретарі Абдуллаєва Е.Б.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Євпаторійської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Євпаторійської міської державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом визначено Шевченківському районному суду м. Києва.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її мати ОСОБА_2, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1, після смерті матері залишилося певне майно, зокрема: будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, банківські вклади (депозити) та відсотки, нараховані на депозити, розміщені на вкладних рахунках в ПАТ АТ «Фінанси та Кредит». Вказує, що 17 червня 2014 року, впродовж визначеного законом строку, вона зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у прийнятті заяви їй було відмовлено через окупацію Автономної Республіки Крим, та як наслідок цього, припинення роботи нотаріусами. Оскільки вона є спадкоємцем першої черги і інших спадкоємців немає, просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, яке залишилося після смерті її матері ОСОБА_2. В ході судового розгляду справи, за клопотанням Позивача та її представника, неналежного відповідача у справі було замінено належним відповідачем - Євпаторійською міською радою (далі - Відповідач).

Унікальний номер справи: 761/3774/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12545/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Євпаторійської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в обумовлені законодавством строки, однак їй було відмовлено в реєстрації права власності.

Зазначає, що її позов не є спором про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України, оскільки вона не має інших можливостей набути своє законне право відносно спадкового майна.

Посилається, що вона є єдиним спадкоємцем померлої матері, і вказані обставини засвідчує заява її дочки, яка проживала разом зі спадкодавцем.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження, Позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року, її батьком є ОСОБА_5, матір'ю - ОСОБА_2 (а.с. 11).

Крім того встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали шлюб 19 жовтня 1968 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 (а.с. 11).

Згідно Свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Євпаторійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 88 років, про що зроблений актовий запис за № 25 (а.с. 15).

Також судом першої інстанції встановлено, що заяву про вступ у спадкування після смерті матері ОСОБА_2 Позивач подала 17 червня 2014 року. Згідно застереження, зробленого на заяві приватним нотаріусом Євпаторійського нотаріального округу ОСОБА_8, заведення спадкової справи є неможливим з причин відключення єдиного реєстру довіреностей (а.с. 7).

Із матеріалів справи також вбачається, що згідно довідки від 17 червня 2014 року за № 10904, виданої на ім'я Позивача Комунальним підприємством «Єдиний розрахунковий центр», ОСОБА_2 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Крім неї, на день її смерті за вищевказаною адресою була прописана та мешкала онука ОСОБА_10, 1975 року народження (а.с. 10).

Крім того, із матеріалів справи також вбачається, що 14 квітня 1989 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 9/40 частин будинку з надвірними прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого від 05 квітня 1989 року та 9/20 частин будинку з надвірними прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05 квітня 1989 року державним нотаріусом Євпаторійської державної нотаріальної контори (а.с. 16-19).

Згідно інформації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» від 27 листопада 2014 року за № 9-071350/546 на запит приватного нотаріуса Чаплинського районного нотаріального округу Ткаченко Є.А., на ім'я ОСОБА_2 станом на день надання відповіді на балансі обліковуються кошти клієнта на відповідних рахунках, а також 20 грудня 2013 року ім'я ОСОБА_2 було відкрито два рахунки у гривні та до них пенсійну платіжну картку (а.с. 23).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно вимог статей 1261 і 1267 Цивільного кодексу України, Позивач є спадкоємцем за законом першої черги.

Також вірно враховано судом першої інстанції, що відповідно до частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що на час звернення до суду із цим позовом, Позивач вже зверталася до приватного нотаріуса Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області ТкаченкоЄ .А., разом з тим, Довідки із Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ щодо заведення спадкової справи, або рішення нотаріуса про відмову у заведенні спадкової справи, при зверненні до суду не надала, як і не надала інформації щодо вчинення зазначеним нотаріусом дій, пов'язаних із оформленням спадщини.

Крім того, при зверненні до суду із позовом, Позивачем було надано ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності, виданих станом на 05 квітня 1989 року. При цьому не надала належних доказів (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності), які б підтверджували належність вказаного майна спадкодавцеві на день його смерті, як і не зверталася до суду із відповідним клопотанням про витребування вказаної інформації від компетентного органу.

Разом з тим, вірно враховано судом першої інстанції і те, що із матеріалів справи також вбачається, що на день смерті, із спадкодавцем проживала інша особа, яка в силу положень частини 2 статті 1259 Цивільного кодексу України, також не позбавлена права на отримання спадщини разом із Позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відносно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони є необґрунтовані та не доведені належними доказами.

Зокрема посилання апелянта відносно того, що апелянт є єдиним спадкоємцем померлої матері, і вказані обставини засвідчує заява її дочки, яка проживала разом зі спадкодавцем не знайшли підтвердження матеріалами справи, оскільки зазначена заява не засвідчена нотаріально, встановити особу автора заяви не вбачається можливим, при цьому вказана особа до суду не з'явилася, показів не надала.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи ні апелянтом, ні присутнім у судовому засіданні її представником, не надано жодного доказу на спростування висновків суду першої інстанції, жодного доказу, який має істотне значення для справи, однак не був поданий до суду першої інстанції, також не вказано та не надано.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження матеріалами справи, підстав для її задоволення судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: