Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України до Концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_4, третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов'язання до вчинення дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Львівський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 02 жовтня 2009 року між Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Управління Західного оперативного командування» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу приміщення перукарні, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Однак вказане нерухоме майно було реалізоване без дозволу Міністерства оборони України та без відповідного погодження Фонду державного майна України.

Довіреністю від 04 жовтня 2004 року № 220/2071 директора Концерну «Військторгсервіс» Пукіра П.Н., виданою начальнику філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування» Свідерському Г.М., передбачено, що останній має право здійснювати відчуження нерухомого майна лише з дозволу органу управління майном концерну - Міністерства оборони України. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31 січня 2006 року № 47 Головне управління торгівлі тилу Міністерства оборони України припинило свою діяльність у зв'язку із створенням Концерну «Військторгсервіс».

Оскільки довіреність Міністерства оборони України від 04 жовтня

2004 року № 220/2071 втратила свою чинність внаслідок припинення даної юридичної особи, прокурор просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 жовтня 2009 року, зобов'язати ОСОБА_4 повернути Концерну «Військторгсервіс» приміщення перукарні загальною площею

26,0 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08 травня

2014 року в задоволенні позову прокурора відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 грудня

2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов прокурора задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення перукарні

від 02 жовтня 2009 року, укладений між Концерном «Військторгсервіс» в особі філії «Управління Західного оперативного командування» та громадянином ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути у натурі Концерну «Військторгсервіс» приміщення перукарні загальною площею 26,0 кв. м, що розташоване на АДРЕСА_1.

Зобов'язано Концерн «Військторгсервіс» повернути ОСОБА_4 145 104 грн сплачених ним за договором купівлі-продажу від 02 жовтня

2009 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє

ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовано виходив із того, що рішень про надання згоди на відчуження спірного майна, укладення оспорюваного договору купівлі-продажу Міністерством оборони України, як суб'єктом господарювання, відповідно до ст. 658 ЦК України та Порядку відчуження об'єктів державної власності, не приймалось, а також Фондом державного майна таке відчуження не погоджувалось.

Із матеріалів справи та змісту ухвалених судами рішень не вбачається, що апеляційним судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду у справі - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
В.А. Нагорняк
А.В. Маляренко