РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Григор′єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І., Буняєвій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди від злочину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди від злочину.

В обґрунтування позову, який уточнювався позивачем, зазначила, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вона є власником автомобіля Nissan Cefiro, 2004 року випуску, шасі номер JN1CAUA33Z0165321, реєстраційний номер НОМЕР_1. На підставі довіреності від 03.02.2010 року вона уповноважила ОСОБА_7 і ОСОБА_8 розпоряджатися належним їй автомобілем. 22.01.2013 року близько 20-00 годин ОСОБА_9 передав для здійснення мийки вказаний автомобіль власнику автомийки «Кураж» ОСОБА_2 в особі уповноваженої нею особи працівника мийки ОСОБА_4 Автомобіль повинен був бути повернутий на ранок наступного дня 23.01.2013 року в 08-00 годині. В подальшому працівник автомийки ОСОБА_4 умисно, без згоди ОСОБА_7 заволодів автомобілем, виїхав за межі автомийки та скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті, якої було завдано матеріальної шкоди. Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України та йому призначено покарання, в кримінальній справі вона була визнана потерпілою. На момент скоєння кримінального правопорушення ринкова вартість автомобіля складала 95797,94 грн., а на час розгляду справи вона складає 188938,94 грн. Вартість відновлючального ремонту скаладає 596529,38 грн., з яких вартість робіт 14339,00 грн., вартість фарбування з матеріалами - 12177,00 грн., варість запчастин 570013,38, коефіцієнт зносу деталей 0,7. Таким чином вартість віновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 в зв*язку з його пошкодженням при скоєнні кримінального правопорушення з урахуванням його ступеню зносу по строку експлуатації складає 205343,73 грн., яку вона просить стягнути з відповідача. Також їй було спричинено матеріальну шкоду у вигляді послуг автомобільного евакуатора у розмірі 600 грн., витрати на зберігання пошкодженого автомобіля в період з 13.03.2013 року до 10.09.2015 року, 2 роки 5 місяців 2 дні, всього 908 діб, вартістю 20 гривень за добу на суму 18160 грн., при розгляді справи нею були понесені витрати на проведення двох експертиз, загальна вартість яких склала 4608 грн., також їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 35000 гривень та яка виразилася в стражданнях та переживаннях від втрати належної дороговартістної речі - автомобіля про який вона мріяла та втратила від протиправнних дій працівника відповідача, також нею було втрачено довіру до працівників будь-яких організацій, які надають послуги. Вона втратила спокій, погано спить, постійно думає про те що сталось, змінився її звичайний уклад життя в зв*язку з відсутністю автомобіля. Також нею були понесені витрати на послуги адвоката в розмірі 8000 грн. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 228711,73 грн., 35000 грн. моральної шкоди, 8000 грн. витрат на послуги адвоката.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник позивача ОСОБА_10 пояснила, що позивач визнає, що автомобіль відновленню і подальшому використанню не підлягає.

Відповідачка та її представники в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на необґрунтованість та незаконність заявлених вимог. Вважали, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, про що вони неодноразовано звертали увагу представника позивача, суду, пояснили, що дійсно 22.01.2013 року близько 20.00 год. ОСОБА_7 передав для здійснення мийки, прибирання та зберігання на нічний період підприємству автомийка «Кураж» автомобіль НОМЕР_2. В ніч з 22.01.2013 р. на 23.01.2013 р. приблизно о 03-27 годин ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп*яніння заволодів транспортним засобом ОСОБА_7 та, виїхавши за територію автомийки не впорявся з керуванням та пошкодив автомобіль, вчинивши наїзд на стовбур дерева. Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року він був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 289 ч.1 КК України, тому відповідно до ст. 1166 ч.1 КК України шкода заявдана майну фізичної або юридичної оосби відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, тобто ОСОБА_4, який був у нетверезому стані повинен бути відповідачем у справі. На даний час судом фактично розглядається цивільний позов у кримінальній справі. ОСОБА_4 працював у нічний час та виконував лише обов*язки охоронця приміщення автомийки, а не працював нічним адміністратором чи автомийником та гроші від ОСОБА_7 до каси не клав, а брав собі та працював лише на клієнта, а не на мийку «Кураж». При слуханні кримінальної справи ОСОБА_4 свою провину визнав та в добровольному порядку відшкодував позивачу матеріальну шкоду в розмірі 35000 грн., отже ОСОБА_4 повинен відшкодовувати ОСОБА_1 всю суму спричиненої матеріальної шкоди. Посилавля на листи та практику Верховного суду України. Зазначив, що до повноважень та трудових обовязків працівника ОСОБА_4 ні в якому разі не належали дії, повязані із незаконним заволодінням транспортними засобами клієнтів мийки перебуваючи при цьому у нетверезому стані та їх протиправним керуванням. Більш того, вчиняти такі дії ОСОБА_4 було суворо заборонено законом про кримінальну відповідальність та іншим законодавством. Під час заподіяння шкоди позивачеві працівник відповідача ОСОБА_4 не виконував свої обов'язки зумовлені трудовим договором з роботодавцем (відповідачем), а вийшовши за межі наданих йому роботодавцем та законодавством про працю трудових повноважень, вчинив злочин. Тому й відповідне посилання позивача на ч. 1 ст. 1172 ЦК України як підставу його вимог є незаконним, необгрунтованим та не доведеним у встановленому порядку. В матеріалах кримінальної справи № 641/3694/13-к містяться відповідні експертні дослідження з визначення ринкової вартості автомобіля позивача на момент скоєння злочину та розміру збитків. Так, згідно з висновком експерта НДЕКЦ № 46 від 19.02.2013 р. встановлена ринкова вартість автомобіля позивача на момент його пошкодження у ДТП в розмірі 86 644, 12 грн. А згідно іншого висновку судової автотоварознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса № 1877 від 27.02.2013 р. ринкова вартість автомобіля позивача на момент його пошкодження у ДТП складає 95 797, 94 грн., що відповідає розміру збитків позивача згідно з вказаною експертизою. Позивач заявляв клопотання про проведення експертизи для встановлення вартості автомоблія на час розгляду справи, яка визначена експертом у розмірі 188938,94 грн., але позивач просить стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту з урахуванням кофіцієнту зносу 0,7, що складає 205343,73 грн. Таким чином, незрозуміло на підставі чого позивач стверджує про таку матеріальну шкоду, яка не тільки набагато перевищує розмір збитків, встановлений експертизою у кримінальній справі, але навіть більша за саму ринкову вартість автомобіля позивача на момент ДТП згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи, що є неможливим. Ні в одній експертизі немає даних про коефіцієнт зносу 0,7. Також позивач протиправно замовчує про вартість залишків пошкодженого у ДТП транспортного засобу, що істотно впливає на розмір заподіяних їй збитків та свідчить про зловживання позивачем правом на відшкодування. У позові міститься вимога щодо стягнення з відповідача витрат по наданню позивачеві адвокатської допомоги в розмірі 8 000 грн.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі, доказів про надання адвокатських послуг не надано, в справі приймав участь представник за довіреністю.Також позивачем не надано доказів на підствердження сплати послуг стоянки на суму 18160 грн. та як він зазначає про вартість такої послуги 20 грн. на добу є завищеною.

Моральна шкода належними доказами не доведена. Щодо стягнення витрат на проведення експертиз також заперечували, оскільки вони проводились за клопотаннями позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені у вироку суду від 18.11.2013 року. Пояснив, що працював на автомийці «Кураж» протягом 2-х років. Клієнти залишали на ніч автомобілі, для мийки, чистки, що відбувалося з відома ОСОБА_2, її чоловіка ОСОБА_11 Зі сторони керівництва мийки був жорсткий контроль, він не міг взяти собі гроші, на автомийці було відеоспостереження. В ніч скоєння злочину на мийці знаходилось ще дві машини.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5 в судове засідання не з?явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, свідків, дослідивши докази надані в справі, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного.

Встановлено, що вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні криманіального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та встановлено, що 23 січня 2013 року приблизно о 03 год. 27 хв. ОСОБА_4 маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, знаходячись на автомийці, де він працював відповідно до трудового договору мийником автомобілів, розташованій за адресою: м. Харків, пр. Маршала Жукова, буд. 20, за допомогою ключів, які йому були залишені ОСОБА_7 для проведення мийки автомобілю Nissan Cefiro, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким останній розпоряджався на підставі довіреності від 03 лютого 2010 року, виданою власником вказаного автомобілю ОСОБА_1, відкрив передні ліві двері автомобіля, після чого сів за кермо, де з використанням тих самих ключів завів двигун автомобілю, на якому разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_4 став рухатися до місця мешкання ОСОБА_5 за адресою: м. Харків, вул. Слинько, буд. 3, тим самим ОСОБА_4 незаконно заволодів транспортним засобом, тобто автомобілем Nissan Cefiro, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, ринкова вартість якого відповідно до висновку експерта № 1877 від 27.03.2013 року на момент скоєння кримінального правопорушення складає 95797 грн. 94 коп. Рухаючись по вул. Слинько в м. Харкові, біля буд. 20, ОСОБА_4 не впорався з керуванням автомобілю Nissan Cefiro, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодив його, вчинивши наїзд на стовбур дерева, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, заподіявши ОСОБА_1, згідно висновку експерта № 1877 від 27.03.2013 року, значної матеріальної шкоди, яка складає 95797 грн. 94 коп.

У комісійній судово автотоварознавчій експертизі № 3736 ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса від 08.06.2015 року зазначено, що оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Cefiro складає 593391,49 грн., але вона перевищує ринкову вартість автомобіля, тому матеріальна шкода визначається в розмірі ринкової вартості на момент ушкодження та складає 95797,94 грн.

Згідно її висновкам зазначено, що ринкова варість автомобіля НОМЕР_3 на момент скоєння кримінального правопорушення складає 95797,94 грн. Розмір матеріальної шкоди спричиненної власнику автомобіля приймається в розмірі ринкової вартості автомобілю на момент його ушкодження та складає 95797,94 грн.

Згідно висновку комісійної судово автотоварознавчої експертизи № 5175 ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса від 27.07.2015 року зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Cefiro складає 596529,38 грн.. Ринкова вартість автомобіля з урахуванням строку експлуатації на дату його ушкодження при скоєнні кримінального правопорушення на момент проведення експертизи складає 188938,94 грн. Розмір матеріальної шкоди спричиненної власнику автомобіля в зв*язку з його пошкодженням при скоєнні кримінального правопорушення в цінах на на момент проведення експертизи приймається в розмірі ринкової вартості автомобіля на момент його ушкодження та складає 95797,94 грн.

Згідно трудового договору між працівником і физичною особою, яка використовує найману працю від 29.12.2012 року укладеного між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_4 прийнятий на випробовувальний термін строком 30 днів, працівник зобов*язаний виконувати роботи пов*язані з миттям, чищенням, поліруванням автомобілів, відповідати за збереження майна клієнтів і автомийки. Виконувати правила протипожежної безпеки і охорони праці.

Згідно наказу № 01 від 09.02.2013 року зазначено, ОСОБА_12 23.01.2013 року приблизно о 03-20 год. на якого були покладені функції чергового, вживав в робочій час спиртні напої, після чого залишив робоче місце чергового, використав не належний йому автотранспорт дер. номер НОМЕР_1 в своїх власних цілях, виїхав за межі мийки та допустив дорожньо-транспортну пригоду, чим завдав власнику автомоблія матеріальну шкоду. Після чого припинив виходи на роботу. Згідно ст. 40 п. 7 КЗОТ України його було звільнено за знаходження під час чергування в нетверезому стані та самовільно залишившего робоче місце.

Суду надані картки обліку: № Б03-028 від 15.12.2011 р., де зазначений час роботи автомийки з 08-00 до 22-00 години, № Б03-028, де зазначений режим робити автомийки цілободово, про що у сторін виник спір.

Однак, згідно з відповіді управління споживчого ринку Департаменту підприємництва та споживчого ринку вбачається, що за адресою: м. Харків пр. М. Жукова 20 зареєстровано об*єкт побутового обслуговування (автомийка) ФО-П ОСОБА_2. Цілободовий режим роботи підприємства узгоджено Комінтернівським РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області. Також зазначено, що картка обліку не є документом дозвільного характеру, тому суд не приймає їх до уваги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він придбав у чоловіка позивачки автомобіль «Фольксваген Гольф» та користувався послугами авто мийки «Кураж», у нього була знижка 20 %, у ОСОБА_7 також була така знижка. За послуги мийки він завжди розраховувався з мийщиком. ОСОБА_4 він знає як мийщика. На оголошення щодо режиму роботи мийки він не звертав уваги, працівники мийки казали, що власник мийки дозволяє їм працювати цілободово, він сам залишав свій автомобіль на ніч.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_7 мив машину на авто мийці «Кураж» та знає мийщика ОСОБА_4 Він бачив як ОСОБА_7 залишав свою машину на ніч на автомийці. Від добре знав власника автомийки. Від ОСОБА_7 він дізнався, що його машину угнали та розбили в січні 2013 року. ОСОБА_7 залишав автомобіль на ніч, оскільки вранці йому було зручно забирати чистий та сухий автомобіль. Авто мийка працювала цілободово, бували випадки, коли він залишав машину після 23-00 ОСОБА_4 працював на мийці з 2011 року.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що був знайомий з директором мийки «Кураж», мав знижку 20 %, автомийка завжди працювала цілодобово, він часто залишав машину на всю ніч. 22.01.2013 року він приїхав на мийку та залишив ОСОБА_4 автомобіль для мийки, з умовою, що забере її зранку. 23.01.2013 року він дізнався, що вночі ОСОБА_4 заволодів його автомобілем, виїхав за межі автомийки та потрапив у ДТП, внаслідок чого його дружині як власнику автомобіля спричинена матеріальна шкода. Також він знає, що ОСОБА_4 працював на мийці з 2011 року та неодноразово наносив шкоду власникам автомобілів і всі витрати по сплаті шкоди ніс ОСОБА_2. С.В.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що її чоловік ОСОБА_7 керував автомобілем Nissan Cefiro на підставі довіреності виданої ОСОБА_1 Вони з 2010 року обслуговувались на мийці «Кураж», мали 20 % знижку, на ніч залишали свої автомобілі та платили за це гроші. ОСОБА_7 залишав свою машину для мийки на ніч, оскільки довіряв керівництву мийки. 23.01.2013 року вранці він дізнався, що його машину розбили. Пояснила, що ОСОБА_7 залишав свою машину не особисто ОСОБА_4, як своєму знайомому, а саме автомийці «Кураж».

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що його батьки обслуговувались на авто мийці «Кураж», мали там знижку, 22.01.2013 року батько залишив машину на ніч, щоб її помили, а вранці 23.01.2014 року дізнався, що машину розбили.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що є клієнтом автомийки «Кураж», він залишав там свою машину на ніч для проведення мийки. Також він проживає поруч з автомийкою та вона завжди в полі його зору, після 23-00 години на мийку приїзжать автомобілі та здійснюється їх мийка.

Допитаний з боку відповідача свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_15 був клієнтом автомийки «Кураж» та мав 20 % знижку на послуги мийки, автомийка на період подій січня 2013 року працювала не цілодобово. В день подій 22.01.2013 року ОСОБА_4 був черговим та знаходився на іспитовому терміні. Як робітник ОСОБА_4 зарекомендував себе з негативної сторони, він двічі пошкоджував майно клієнтів, але після даних випадків йому було шкода ОСОБА_4 та він знову прийняв його на роботу. Мийка оснащена відеоспостреженням. ОСОБА_15 та його дружина ставили свої автомобілі на ніч та платили за це. ОСОБА_15 залишив автомобіль не автомийці «Кураж», а ОСОБА_4

В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_17, який підтвердив висновки зроблених ним експертиз. Пояснив, що на теперішій час вартість матеріальної шкоди буде більша, оскільки розрахунок вартості робиться з прив*язкою до курсу валюти на момент проведення дослідження. Пояснив, що під час проведення дослідження він користується «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України,Фонду державногомайна України 24.07.2009 р. № 1335/5/11598. ,де в п. 8.2. зазначено, що вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та він як експерт не може на власний розсуд вирішувати на який час він буде встановлювати суму збитків, це входить лише до компетенції суду.

Відповідно до ст. 1172 ч.1 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов*язків.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012 р. («Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках») під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України стосовно справ про відшкодування шкоди за приписами ст. 1172 ЦК України, у випадку, якщо шкода завдана працівником діями, які не пов'язані з виконанням його трудових (службових) обов'язків, роботодавець відповідальності нести не буде.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним судом України від 28.01.2015 року у справі № 6-229цс14, зазначено, що під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов*язків розуміється виконаня ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов*язків працівника.

Так в судовому засіданні встановлено, що згідно трудового договору від 29.12.2012 р. ОСОБА_4 працював на автомийці ФОП ОСОБА_11 до його посадових обов*язків входило виконання робіт пов*язаних з миттям, чищенням, поліруванням автомобілів, відповідати за збереження майна клієнтів і автомийки. Виконувати правила протипожежної безпеки і охорони праці. Як зазначає позивач, ОСОБА_7 залишив автомобіль на мийці на всю ніч. За цей час ОСОБА_4 повинен був помити машину та зробити в ній прибирання, після чого залишити автомобіль в боксі автомийки до 08-00 ранку 23.01.2013 року до приїзду власника, за час перебування автомобіля на території мийки ОСОБА_4 повинен був стежити за збереженням майна клієнта. Таким чином ОСОБА_4 виконував свої службові обов*язкі, а саме: відповідати за збереження майна клієнтів і автомийки.

Заперечення відповідача, що до повноважень та трудових обовязків працівника ОСОБА_4 не належали дії, повязані із незаконним заволодінням транспортними засобами клієнтів мийки перебуваючи при цьому у нетверезому стані та їх протиправним керуванням суд відхиляє. Відповідно до змісту ст. 1172 ЦК України розуміється, що покладення обов*язку відшкодувати шкоду на юридичну чи фізичну особу пояснюється тим, що його робітник в данному випадку юридично виконуює його волю. Слід розуміти, що воля власника в даному випадку полягає в тому, що ОСОБА_4 виконав свої обов*язки з миття машини, після чого мав виконати обов*язок із збереження майна клієнта. Своїми діями він порушив волю роботодавця, свої посадові обов*язки та пошкодив майно, яке йому було ввірено. Так само слід розуміти і обов*язки роботодавця відшкодувати шкоду спричинену його працівником і під час миття автомобіля і його пошкодження (подряпина). В данному випадку працівник виконує волю роботодавця щодо миття автомобіля, воля роботодавця не була направлена на пошкодження автомобіля. При цьому як раніше зазначено судом, не має значення де спричинено шкоду та території автомийки чи за її межами.

ОСОБА_4, визнаючи свою вину у заподіянні збитків позивачеві, добровільно відшкодував їй частину шкоди у розмірі 35 000 грн. (про що є розписка в матеріалах цієї кримінальної справи та зазначено у вироку). Суд приймає до уваги заперечення представника відповідача в цій частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення обов*язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так у вироку суду зазначено, що ОСОБА_4 було прийнято на роботу автомийником, в службові обов*язки якого входило миття автомобілі протягом часу роботи автомийки. Крім того, ОСОБА_4 після закінчення своїх службових обов*язків, в вечірній та нічний час, виконував обов*язки охоронця приміщення автомийки.

В своїх запереченнях представник позивача посилався на ч. 4 ст. 134 Кодексу Законів про працю України, що ОСОБА_4 повинен нести матеріальну відповідальність, оскільки знаходився у стані алкогольного сп*яніння. Данна норма права застосуванню не підлягає, оскільки вона передбачає випадки повної матеріальної відповідальності заподіяної працівником підприємству, установі, організації. В розглядувальній справі такої шкоди не завдано.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Суд аналізуючи показання допитаних в судовому засіданні свідків сторони позивача приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та пред*явлення позову саме до власника автомийки. Крім наявних в матеріалах справи письмових доказів свідки підтвердили, що автомийка працювала цілободово, багато клієнтів мийки залишали свої автомобілі на ніч, це робилось з відома власника. Вдень працівники виконували роботу щодо мийки машин, а вночі були черговими, але їм також було дозволено мити автомобілі. Не вірити показанням свідків у суду немає підстав, вони не суперечать фактичним обставинам справи на письмовим доказам.

Суд оцінює критично і видхиляє показання свідка ОСОБА_11 в частині того, що автомобіль позивача був переданий особисто ОСОБА_4, а не автомийці «Кураж», так як у письмових поясненнях ОСОБА_2 (т.1 а.с. 24) зазначає, що автомобіль був переданий підприємству. Надалі позиція захисту відповідача змінилася.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

На момент скоєння кримінального правопорушення ринкова вартість автомоблія визначена експертом, складала 95797,94 грн., оскільки з моменту злочину пройшов значний проміжок часу та судом була проведена комісійна судова автотоварознавча експертиза № 5175 від 27.07.2015 р., згідно висновків якої вартість автомобіля на момент проведення експертизи тобто на 27.07.2015 року складає 188938,94 грн., суд вважає необхідним прийняти висновки останньої експертизи.

Висновки експертизи № 3736 від 08.06.2015 р. суд до уваги не приймає, оскільки експерт вийшов за межі поставленого питання. На вирішення експерту було поставлено питання : «Яка ринкова вартість автомобіля Nissan Cefiro, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1», а експертом надана відповідь «на момент скоєння кримінального правопорушення».

Суд приймає до уваги експертизу № 5175 від 27.07.2015 р., виходячи з того, що встановлено ринкову вартість автомобіля 188938,94 грн., а вартість відновлювального ремонту 596529,38 грн. (арк. експертизи № 8,11). У висновках експертизи зазначено, що матеріальна шкода складає 95797,94 грн., що на думку представника відповідача не узгоджується з іншими матеріалами експертизи. Навпаки експертом вірно зазначено суму 95797,94 грн.. оскільки іншого висновку він надати не міг, так як керувався п. 8.2 «ОСОБА_8 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України,Фонду державногомайна України 24.07.2009 р. № 1335/5/11598. Суд визначає розмір відшкодування на момент розгляду справи, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6.

Посилання позивача на те, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з врахуванням кофіцієнту зносу 0,7 становить 205343,73 грн. не заслуговують на увагу, оскільки зазначені твердження позивача не підтверджені належними письмовими доказами з цього приводу. Як зазначено у висновку експерта № 5175 від 21.07.2015 року вартість відновлювального ремонту складає 596529,38 грн., а ринкова вартість автомобілю складає 188938,94 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість автомобіля суд вважає правильним стягнути ринкову вартість автомобіля на момент проведення експертизи, із врахуванням відшкодованого ОСОБА_4

Оскільки позивачем не надано документальних підтверджень сплати відповідального зберігання автомобіля в період з 13.03.2013 р. по 10.09.2015 р. на суму 18160 грн., суд часткового задовольняє ці позовні вимоги, оскільки витрати документально підтверджені на суму 5520,00 грн.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення витрат по наданню позивачеві адвокатської допомоги в розмірі 8 000 грн.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд присуджує з другої сторони понесені нею виключно документально підтверджені судові витрати. Також, згідно ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин та з огляду на приписи ст. 60 ЦПК України суду повинні бути надані позивачем договір про надання правової допомоги (договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

В постанові від 01.10.2002 р. по справі N 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Стягнення ж суми в рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат чинним законодавством не передбачено.

В матеріалах справи є квитанція № 037813 від 04.02.2013 року про сплату адвокату ОСОБА_18 за представництво інтересів ОСОБА_19 8000 гривень, однак ОСОБА_18 приймала участь у справі в якості представника за довіреністю. Договору про надання юридичних послуг з позивачем не укладала, тому позовні вимоги щодо стягнення витрат на адвоката задоволенню не підлягають.

Відповідно до наказу про звільнення № 01 від 09.02.2013 року, виходячи з положень ст. 61 ч.4 ЦПК України і як зазначено у вироку суду від 18.11.2013 року, ОСОБА_4 у нічний час працював охоронцем, тобто це не підгялає доказуванню. Відповідно до трудового договору в його обов*язки входило зберігання майна клієнтів і автомийки. Застосовуючи наведену практику Верховного суду України, зокрема, що працівнику було доручено виконати обов*язки передбачені трудовим договором у нічний час (це також вбачається і із наказу про звільнення, який сторони не оскаржували), суд вважає правильним застосувати ст. 1172 ЦК України і стягнути завдану шкоду з ФОП ОСОБА_2

З урахуванням системного аналізу наведених правових норм, правової позиції Верховного суду України, встановлених обставин по справі, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_2 є належним відповідачем.

Як зазначено в ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд прийшов до висновку, що вказана позивачем сума моральної шкоди не доведена, позивачка посилається, що діями ОСОБА_3,ОСОБА_12, ОСОБА_5 їй спричинена моральна шкода, посилання на спричинення моральної шкоди з боку відповідача ФОП ОСОБА_2 суду доказами не підтверджено, тому вимоги щодо її відшкодування задоволенню не підлягають.

Як зазначено у вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року ОСОБА_4 відшкодував ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 35000 грн., тому суму спричинених матеріальних збитків суд зобовязаний стягнути без її урахування.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме необхідним стягнути матеріальну шкоду (ринкова вартість автомобіля) 188938,94 грн 35000 (відшкодована сума згідно вироку суду) = 153938,94 грн., витрати на послуги евакуатора 600 грн., витрати пов*язані з зберіганням автомобіля 5520 грн.,а всього на загальну суму 160058,94 грн.

З відповідача згідно зі ст. 79 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати за проведення експертиз: № 3176 від 08.06.2015 року на суму 2304,00 грн., № 5175 від 27.07.2015 року на суму 2304,00 грн.

З відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати по сплаті державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.11, 22, 1172, 1192 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 160058 (сто шістдесят тисяч п*ятдесят вісім) грн. 94 коп.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертиз в розмірі 4608 (чотири тисячі шістсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1600,58 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_20