АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.06.2015 року у задоволені данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачі подали апеляційну скаргу в якій ставлять питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення їх позову у повному обсязі. Апелянти посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процессуального права. Зазначають, що судом безпідставно не ураховано тієї обставини, що відповідачкою надані їм неякісні послуги й тому вона безпідставно утримує сплачені їй грошові кошти, які мають бути повернуті позивачам з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, як і моральна шкода заподіяна такими її діями.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Представники відповідачки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись із позовом до суду позивачі зазначали, що відповідачка надала їм неякісні послуги, на їх вимогу безпідставно отримані кошти не повернула, що вплинуло на їх здоров'я й чим спричинила моральну шкоду. Як на правове обґрунтування заявлених вимог про стягнення коштів, посилалися на ст.ст.23, 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що грошові кошти отримані відповідачкою від позивачів за виконання їх доручення не є безпідставно набутими, а тому не підлягають поверненню. Договір доручення припинений, тому немає підстав його розривати.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується та вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 05.05.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видали дві довіреності, кожен від себе, якими уповноважили ОСОБА_3 та ОСОБА_5 представляти їхні інтереси в державних, громадських, господарських та інших підприємствах установах, організаціях з питань державної реєстрації на їх ім'я земельних ділянок, розташованих в с. Гнідин Бориспільського району Київської області (а.с.7-8).

За вчинення таких дій повіреними позивачі сплатили ОСОБА_3 за домовленістю з нею 22 240 грн.

Відповідачі виконали доручення, зібрали належні документи й позивачі отримали державні акти на право власності на землю.

Зазначені встановлені судом обставини сторни визнали.

Посилаючись на неналежне виконання доручення, позивачі зазначили, що з вини відповідачів був неправильно зазначений розмір земельних ділянок.

Заперечуючи проти цього, відповідачі посилалися на те, що ними не визначалися та не обмірювалися земельні ділянки, оскільки такого доручення в них не було, розмір земельних ділянок вказаний відповідно до отриманих документів, що позивач ОСОБА_1 самовільно зайняв частину землі, що належить теріторіальній громаді, на що сільська ради згоди не надавали і узаконити таке вони зобов'язання не брали.

Дані заперечення позивачами ніяким чином не спростовано й доказів неналежного виконання доручення відповідачами не подано ні до суду першої інстанції, ні в апеляційному суді.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-88 цс13, який відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів України.

Встановивши наявність договірних правовідносин між сторонами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про повернення коштів і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Із змісту наведених норм вбачається, що підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди є встановлення неправомірних дій або бездіяльності відповідачів, їх вини, шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) та шкідливими наслідками, які настали.

Судом таких обставин не встановлено та матеріалами справи не доведено, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 23 ЦК України.

Посилання позивачів на Закону України «Про захист прав споживачів», як на правову підставу для відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки вони не споживачами у розумінні цього закону й остання передбачає вирішення судом питання про відшкодування моральної шкоди за наявності підстав передбачених ст. 4 Закону, тобто заподіяння моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону.

П. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції зі змінами внесеними Законом України від 19 травня 2011 року №3390-ІV «Про відповідальність за шкоду завдану внаслідок дефекту в продукції» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду завдану внаслідок дефекту в продукції» визначає, що шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/1684/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10161/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.