У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Демянчук С.В.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

за участі: представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корецького районного суду від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корецького районного суду від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 678, 11 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 4 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судом вирішено питання про судові витрати.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликалася на його незаконність і необґрунтованість через порушення судом норм процесуального та матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначала про порушення судом принципу всебічного і об'єктивного розгляду справи, оскільки не досліджено квитанції (чеки), що надані позивачем як докази існування матеріальної шкоди, та не враховано, що в квитанціях зазначені медичні препарати, що не були призначені лікарем для лікування.

В зв'язку з наведеним судом не було додержано вимоги ст.ст. 57, 58 і 212 ЦПК України щодо допустимості і належності доказів та їх оцінки при ухваленні рішення.

Унаслідок порушення норм процесуального права розмір матеріальної шкоди завищено на 2 747, 39 гривень.

З цих підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким зменшити матеріальну шкоди із 18 678, 11 гривень до 15 930, 72 гривень, а моральну - до 200 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості позову, оскільки розмір матеріальної шкоди, завданої злочином, підтверджено квитанціями (чеками) на використані для лікування медичні препарати, а розмір моральної шкоди визначено з урахуванням обставин справи та вимог виваженості і справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2013 року близько 13 години, знаходячись поблизу свого житлового будинку в с. Козак Корецького району Рівненської області, відповідач в ході словесного спору з ОСОБА_2 раптово вихопила з рук позивача дерев'яну тростину, які він використовував як опору при ходьбі. Внаслідок втрати координації рухів ОСОБА_2 упав на землю, йому було спричинено закритий уламковий черезвертельний перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, що відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили довготривалий розлад здоров'я.

Зазначені факти підтверджено вироком Корецького районного суду від 9 липня 2014 року, що набрав законної сили, яким ОСОБА_1 визнано винною за ст. 128 КК України і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу розміром у 510 гривень. На підставі п. "г" ст. 1 Закону України "Про амністію в 2014 році" її звільнено від відбування призначеного покарання (а.с. 10-10, зв.).

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язків для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В зв'язку із отриманням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили довготривалий розлад здоров'я, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному і амбулаторному лікуванні.

Вважаючи, що внаслідок лікування, яке перебуває у безпосередньому причинному зв'язку із вчиненням ОСОБА_1 злочину, йому заподіяно матеріальної шкоди через придбання лікувальних препаратів і спеціальних медичних засобів, а також моральної шкоди через перенесений значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався розгубленістю, образою, обуренням, приниженням гідності, тривогою, страхом за своє здоров'я, ОСОБА_2 у серпні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування 18 678, 11 гривень матеріальної шкоди і 10 000 гривень моральної шкоди.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1195 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, кА її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 повний розмір матеріальної шкоди - 18 678, 11 гривень, а моральної шкоди частково - 4 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги про завищений розмір матеріальної шкоди, оскільки ряд медичних препаратів, про купівлю яких надано квитанції (чеки), не підтверджені для їх призначення лікарем, та моральної шкоди, оскільки позивач спровокував на вчинення нею злочинних дій, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених процесуальним законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З епікризу, № карти 8948 (282069), видно, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу отриманих тілесних ушкоджень в Рівненській обласній лікарні з 29 серпня 2013 року по 10 вересня 2013 року. Йому проведено операцію 30 серпня 2013 року: БІОС перелому правої стегнової кістки системою PFNA дренування (а.с. 7).

На а.с. 4-6, 8-9 містяться квитанції (чеки) на придбання лікарських препаратів та металоконструкції для остеосинтезу, що датовані часовим проміжком з 21 серпня 2013 року по 3 вересня 2014 року, тобто після вчинення відповідачем злочину, а тому за часом їх походження ці письмові докази є належними і переконливо підтверджують факти заподіяння ОСОБА_2 шкоди.

Обставин, що спростовували би зазначене, ОСОБА_1 надано не було, а судом їх не здобуто.

Щодо покликань про завищений розмір моральної шкоди, то колегія суддів з ними також погодитися не може.

При визначенні розміру моральної шкоди місцевим судом відповідно до ст. 23 ЦК України та роз'яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" правильно враховано обставини її заподіяння, характер правопорушення, глибину душевних і фізичних страждань позивача, тимчасову втрату ним опорно-рухових функцій, переживання з приводу своєї фізичної повноцінності, а також вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України додержання судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального і процесуального права є підставою для його залишення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Корецького районного суду від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: