Справа № 530/547/15-ц
Номер провадження 2/530/309/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Зіньківської РДА, треті особи: відділ Держземагенства у Зіньківському районі, реєстраційна служба Зіньківського РУЮ про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Зіньківської РДА, треті особи: відділ Держземагенства у Зіньківському районі, реєстраційна служба Зіньківського РУЮ про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Позивач, ОСОБА_2 написала заяву в якій вказує, що вона підтримує в повному обсязі позовні вимоги і просить розгляд справи провести без її участі.

Представник відповідача, Зіньківської РДА Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просить розгляд справи провести без його участі.

Представник третіх осіб: відділ Держземагенства у Зіньківському районі, реєстраційна служба Зіньківського РУЮ Полтавської області в судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяву, в якій просять розгляд справи провести без їх участі.

Заслухавши позивача, який підтримав позовні вимоги, представника відповідача, який визнав позовні вимоги частково, зачитавши заяву третіх осіб та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено що, позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, матірю була ОСОБА_3, яка померла 27 лютого 2014 року у віці 90 років у м.Павлоград, Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 562774 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровські й області 27 лютого 2014 року.

При житті, ОСОБА_3, мала на праві приватної власності земельні ділянки площами 3,45 га та 3,44га, які розташовані на території Удовиченківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області на підставі розпорядження голови Зіньківської райдержадміністрації від 18 квітня 2003 року №203, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ №002662, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів 28 жовтня 2003 року за № 131, та на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 18 квітня 2003 року №203, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ №002661, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів 28 жовтня 2003 року за № 132.

Позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, в шестимісячний строк, після смерті матері ОСОБА_3, подали заяву про прийняття спадщини до першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, як спадкоємці за законом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як спадкоємці за законом майна померлої матері ОСОБА_3, мають намір успадкувати вказані земельні ділянки, але не можуть здійснити своє право і успадкувати вказані земельні ділянки в нотаріальному порядку. Причиною цього являється відсутність кадастрових номерів на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3, на Державній земельній кадастровій карті, тобто відсутні відомості з Державного земельного кадастру необхідні нотаріусу для оформлення спадщини за законом. Цей факт підтверджується оригіналом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме на ? частини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та оригінал відмови у наданні Витягів з Державного земельного кадастру.

Щоб зареєструвати земельні ділянки необхідно виготовити технічну документацію по встановленню (відновленню) меж, але підстав виготовляти на померлу матір, ОСОБА_3,- немає.

При вчиненні правочинів та інших дій щодо земельних ділянок їх власники та користувачі мають подати документ, який підтверджує наявність у них відповідного права. Таким документом, як передбачено ст. 28 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є витяг з Державного реєстру прав, який надається власникам земельних ділянок на підставі поданої заяви. Законом також встановлено, що державна реєстрація прав є обовязковою. Більше того, права на земельні ділянки та інше нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають саме з моменту реєстрації.

Згідно із Законом України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Отже, такі ділянки можна використовувати відповідно до їх цільового призначення. Однак, ними не можна розпоряджатися, доки не буде отриманий кадастровий номер.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу встановлено, що спадкоємець який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст. 79-1 земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об"єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру, передбачених цим законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної долкументації із землустрою щодо встановлення )відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об"єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч.10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Ч. 4 цієї статті - земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні ділянки було оформлене та зареєстроване відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Вимоги сучасного законодавства позбавляють позивача можливості замовити послугу щодо визначення кадастрового номера, а відповідно і успадкувати таке спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач бажає прийняти спадщину.

Позивачі не уклали до 6 місяців спадкового договору між собою та не подали його.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Зіньківської РДА, треті особи: відділ Держземагенства у Зіньківському районі, реєстраційна служба Зіньківського РУЮ про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код платника податків за ЄДРПОУ - НОМЕР_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину:

- земельної ділянки загальної площі 3,44 гектара, яка розташована на території Удовиченківськоїсільської ради Зіньківського району Полтавської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_3, померлій 27.02.2014 року, згідно розпорядження голови райдержадміністрації від 18 квітня 2003 року №203, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №002661, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів 28.11.2003 р. за № 132, в порядку спадкування за законом;

- земельної ділянки зальної площі 3,45 гектара, яка розташована на території Удовиченківськоїсільської ради Зіньківського району Полтавської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_3, померлій 27.02.2014 року, згідно розпорядження голови райдержадміністрації від 18 квітня 2003 року №203, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №002662, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів 28.11.2003 р. за № 13,1в порядку спадкування за законом;

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, код платника податків за ЄДРПОУ - НОМЕР_2, жителькою АДРЕСА_1, право власності на ? частину:

- земельної ділянки загальної площі 3,44 гектара, яка розташована на території Удовиченківськоїсільської ради Зіньківського району Полтавської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_3, померлій 27.02.2014 року, згідно розпорядження голови райдержадміністрації від 18 квітня 2003 року №203, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №002661, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів 28.11.2003 р. за № 132,в порядку спадкування за законом ;

- земельної ділянки зальної площі 3,45 гектара, яка розташована на території Удовиченківськоїсільської ради Зіньківського району Полтавської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_3, померлій 27.02.2014 року, згідно розпорядження голови райдержадміністрації від 18 квітня 2003 року №203, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №002662, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів 28.11.2003 р. за № 131,в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_4