У Х В А Л А

26 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Маляренка А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання виселитись,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, в якій проживав разом з відповідачем ОСОБА_3, з якою мають спільну неповнолітню дитину. У зв'язку з тим що на даний час ОСОБА_3 створює нестерпні умови проживання у вказаній квартирі та не бажає добровільно виселятися у квартиру за місцем своєї реєстрації, яка була подарована їй позивачем, просив суд зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні належним йому нерухомим майном та виселити ОСОБА_3 із вказаної квартири.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні належним йому нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про виселення ОСОБА_3 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення.

У жовтні 2014 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_3 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 391 ЦК України та ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення.

У січні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. 391 ЦК України, ч. ч. 1, 3 ст. 116 ЖК Української РСР.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права заявник посилається на:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Рівненської області від 27 травня 2014 року в справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з приміщення магазину, якою оскаржуване рішення про задоволення позову скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 25 січня 2012 року в справі за позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, зобов'язання привести самовільно зайняті приміщення у первісний стан, якою рішення апеляційного суду про задоволення позову в частині усунення перешкод в користуванні житловим будинком скасовано та залишено в силі рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2012 року в справі за позовом про відновлення порушеного права, виселення із житлового приміщення та скасування реєстрації особи, якою рішення судів попередніх інстанцій в частині відновлення порушеного права власності шляхом примусового виселення та зобов'язання скасувати реєстрацію скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції та рішення судів в частині виселення залишено без змін;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2012 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 29 лютого 2012 року в справі за позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, якою рішення апеляційного суду про задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, скасовано та залишено в силі рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2013 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року в справі за позовом про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю та виселення, якою рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» (далі - постанова Пленуму ВССУ від 30 вересня 2011 року № 11) роз'яснено про можливість повторного звернення із заявою про перегляд судових рішень у цивільних справах після повернення такої заяви у разі її належного оформлення або з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (наприклад, робиться посилання на інші рішення судів касаційної інстанції), що відповідає змісту пункту 4 частини четвертої статті 359 ЦПК.

Таке повторне звернення має здійснюватися в межах строку, визначеного частиною першою статті 356 ЦПК. При цьому заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про поновлення строку в разі його пропущення з поважних причин.

З ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року встановлено, що на підставу неоднакового застосування норм матеріального права ОСОБА_3 навела ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2013 року, від 01 серпня 2012 року, від 03 жовтня 2012 року та від 25 липня 2012 року, а тому при розгляді її заяви від 14 січня 2015 року останні не можуть бути прикладом підстави, встановленої пунктом 4 частини четвертої статті 359 ЦПК України, оскільки заявник здійснював на них посилання при подачі заяви у жовтні 2014 року.

Відповідно до положень п. 4 ч. 4 ст. 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відмову у допуску до провадження за наслідками її розгляду, прийнята з аналогічних підстав.

Оскільки ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року була предметом перегляду за наданими у приклад вищезазначеними судовими рішеннями суду касаційної інстанції від 04 вересня 2013 року, від 01 серпня 2012 року, від 03 жовтня 2012 року та від 25 липня 2012 року, і за наслідками розгляду поданої у жовтні 2014 року заяви відмовлено у допуску справи до провадження, тому подана у січні 2015 року ОСОБА_3 заява в цій частині підлягає поверненню за п. 4 ч. 4 ст. 359 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Пунктом 5 постанови Пленуму ВССУ від 30 вересня 2011 року № 11 роз'яснено, що встановлений ст. 355 ЦПК України перелік підстав для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень у цивільних справах є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Неоднакове застосування норм процесуального права не може бути підставою для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

Зі змісту наданої у приклад неоднакового застосування норм матеріального права ухвали суду касаційної інстанції від 29 жовтня 2014 року вбачається, що судове рішення про задоволення позову скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому посилання на ухвалу суду касаційної інстанції, якою справу передано на новий судовий розгляд, не є підставою для допуску справи для перегляду Верховним Судом України, оскільки у ній не викладена правова позиція щодо застосування норм матеріального права, а вона стосується процесу доказування, встановлення фактичних обставин, що є застосуванням норм процесуального права.

За таких обставин підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права не вбачається, а тому справа не підлягає допуску до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 359, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_3 в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року за наданими у приклад ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2013 року, від 01 серпня 2012 року, від 03 жовтня 2012 року та від 25 липня 2012 року повернути заявнику на підставі п. 4 ч. 4 ст. 359 ЦПК України.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання виселитись, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко