Справа № 214/5876/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 листопада 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.

при секретарі Троценко О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому зазначила на те, що 1 лютого 2014 року між нею а ПАТ «Альфа Банк» укладено договір № 401580573. Згідно п.2.5 Договору відповідачем був наданий споживчий кредит для оплати товару, що був вказаний в специфікації № 401580573 від 01.02.2014 року у загальній сумі 8 000 грн шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3.

Сукупна вартість Кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також повернення Кредиту, сплати процентів за його користування становить 11378, 61 грн, що підтверджується п.2.7 Договору та Графіком платежів до нього.

Таким чином, саміх коштів позивач не отримувала, а призначення кредиту було спрямовано на оплату товару продавця ОСОБА_3І, яка перебувала з відповідачем у партнерських відношеннях.

Послуги кредитування були запропоновані позивачу у приміщенні ФОП ОСОБА_3, особисто останньою, як партнером ПАТ «Альфа Банк» в наслідок Договору від 1.02.2014 року між позивачем як замовником та ФОП ОСОБА_3, як виконавцем.

Ніяких розяснень щодо умов кредитного договору їй не надавалось, як і не надавався Розділ 2 до кредитного Договору»загальні умови споживчого кредитування»Ю, текс договору виконано шрифтом, який не можливо прочитати.

З часу укладання договору вона сплатила відповідачу 1000 грн . Виконавець ОСОБА_3 отримала 8 тис грн., але до виконання заказу не приступила, незважаючи на термін виконання 1 березня 2014 року. В подальшому ОСОБА_3 зникла, проводиться досудове розслідування за заявою позивача по факту шахрайських дій.

Відповідач відмовився від розірвання кредитного договору.

Вважає, що відповідач, надаючи кредитні послуги, не надав інформації про послуги, що забезпечує можливість свідомого і компетентного вибору до придбання послуги, в порушення вимог ст.627, 203 ч.3 ЦК України, вважає договір несправедливим та просить визнати його недійсним..

В судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також суду зазначила, що 1.022014 року в офісному приміщенні ОСОБА_3, уклала з відповідачем кредитний договір. ОСОБА_4 виступала як представник банку. Договір укладався з боку відповідача в електронному вигляді. Умови кредитування вона не підписувала, їй надали лише ту частину Договору, яку вона надала судові. Кредитні кошти були спрямовані на плату замовлення у ФОП ОСОБА_3. Термін виконання Договору з ФОП ОСОБА_3 сплинув 1 березня 2014 року, договір не виконано. Вважає, що відповідач має нести відповідальність за дії партнера банку ОСОБА_3. Шахрайські дії ОСОБА_3 перевіряють працівники міліції. Відповідач відмовляється розірвати договір. Вважає, що відповідачем порушено ЗУ»Про захист прав споживачів» , тому просить договір укладений з відповідачем. визнати недійсним

Представник позивача позов підтримала та просив його задовольнити, вказала додатково на те, що договір не відповідає волевиявленню сторін, оскільки текс викладено шрифтом, який не можливо прочитати, кредитні кошти переховані ОСОБА_3 без підтвердження того, що товар було поставлено замовнику. До цього часу товар постановлено не було, але позивач має сплачувати кошти. Укладений з банком договір не відповідає вимогам закону, в ньому не зазначена межа кредиту, форма забезпечення. Відповідачем не надані документи, які в свідчили, що позивач ознайомлена з умовами кредитування, недоліками та перевагами запропонованого кредиту. Просить визнати договір кредитування недійсним.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, в раніше поданому письмовому запереченні представник відповідача зазначає, що порушень при кладенні кредитного договору не було , договір відповідав волевиявленню сторін. Просить відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши позивача, її представника вивчивши письмові заперечення представника третьої особи та матеріали справи, та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що, при укладанні 1.02.2014 року кредитного договору № 401580573 між сторонами - нею та ПАТ ОСОБА_5», правонаступником якого є відповідач по справі не було досягнуто згоди щодо основних істотних умов договору, на підставі того, що кредитний договір суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме відсутність письмового повідомлення про умови кредитування, відсутність відомостей про отримання товару, переказ коштів.

Згідно ст.215 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу своїх позовних вимог, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно роз'яснень, наданих у п.8. Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

З наведеного суд вбачає, що законодавець пов'язує дійсність правочину з дотриманням вимог ст.203 ЦК України, крім вимоги щодо форми правочину, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, в розумінні зазначеної норми ст.203 ЦК України, момент укладення договору визначається тими обставинами, які існували під час домовленості сторін щодо всіх істотних умов правочину та впливали на їх волю.

Так, судом 8.09.2014 року приймалась ухвала про витребування у відповідача доказів, а саме: другого екземпляру кредитного договору, Договору про партнерські відносини між банком та ОСОБА_3, документ, який став підставою для перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3 по оплаті товару, документ про перерахування оплати товару на рахунок ФОП ОСОБА_3

Однак, ухвала суду відповідачем не виконана, представнику відповідача наголошувалось про необхідність виконання ухвали суду про витребування доказів, з цього приводу розгляд справи відкладався 18 березня 2015 року, 29 липня 2015 року, 3 вересня 2015 року, однак представник відповідача не виконавши ухвали суду, тричі просив про відкладення розгляду справи, а в подальшому подав заяву про розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи (а.с.71).

В тексті договору, наданому позивачем (а.с.5) зазначено на те, що позивач попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами кредитування, в тому числі із вартістю кредиту, його особливостями, перед вагами та недоліками… , договір складається з двох розділів та додатків до нього.

Однак, твердження позивача про відсутність письмового інформування про умови кредитування та усього тексту кредитного договору відповідачем не спростована. Також відповідачем не надано відомостей про підстави для перерахування коштів ОСОБА_3 та документ, який би свідчив, що кошти на рахунок ОСОБА_3 було перераховано банком.

Таким чином, відповідачем не доведено, що сторонами досягнута домовленість про усі істотні умови договору, волевиявлення стороні вільне і відповідає їх внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно роз'яснень, наданих у п.7 Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановивши, таким чином, в ході розгляду справи, що, на момент вчинення спірного правочину сторонами було не додержано передбачені ст.203 ЦК України загальні вимоги, необхідні для чинності правочину, що, в свою чергу, тягне можливість застосування до спірних правовідносин правової норми ч.1 ст.215 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірного правочину недійсним, та обґрунтованість позовних вимог позивача.

Суд, з урахуванням положень ст.88 ЦПК України, вважає нобхідним вирішити питання про судові витрати.

На підставі викраденого та керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.203, 215, 216 ЦК України, ст.10, 88, 209 ЦПК України , суд

Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1.

Визнання недійсним кредитний договір № 401580573 від 1.02.2014 року укладеного між Публічне акціонерне товариство "Альфа Банк" та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічне акціонерне товариство "Альфа Банк" на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м.Кривого Рогу протягом 10 днів з часу проголошення судового рішення, а особам, які не були присутні при проголошенні судового рішення, в той же термін з часу отримання копії рішення суду.

Суддя Ковтун Н.Г.