Справа № 456/15/15 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/783/5447/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

25 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому після уточнення позовних вимог ( а.с. 23 -25, 52-54), просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 грошові кошти, а саме суму боргу (з врахуванням процентів, втрат від інфляції, 3-ох процентів річних) в розмірі 247 646, 94 грн. та суму судового збору в розмірі 2 476, 94 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивачем було надано ОСОБА_8 позику - грошові кошти в розмірі: 7200,00 доларів США та 14200,00 грн., що підтверджується розписками , складеними відповідачем власноруч, та підписаними відповідачем відповідно 09 січня 2014 року та 01 червня 2014 року. Згідно даних розписок відповідач зобов'язувався повернути позивачу позику в розмірі 5000,00 доларів США та 14 200, 00 грн. в термін до 09 липня 2014 року , а до 01 жовтня 2014 року повернути суму 2 200, доларів США. Однак, відповідачем належним чином не виконувались взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Перемовини з відповідачем виявилися безрезультатними, тому звернувся в суд з позовом.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2015 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 7200 (сім тисяч двісті) доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.05.2015 р. становить 152153 (сто п'ятдесят дві тисячі сто п'ятдесят три) грн. 24 коп; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 14 200 грн., індекс інфляції по зобов'язаннях за весь час прострочення в розмірі 2293, 44 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1983, 81 грн., а всього 48212 (сорок вісім тисяч двісті дванадцять) грн. 28 коп. В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_7 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить змінити рішення від 30 червня 2015 року шляхом повного задоволення позовних вимог, а саме стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 грошові кошти, а саме суму боргу (з врахуванням процентів, втрат від інфляції, 3-ох % річних) в розмірі 247646,94 грн; суму судового збору в розмірі 2476,94 грн. в суді першої інстанції та 1238, 47 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_4 і його представник вводять суд в оману щодо цільового використання коштів, з метою спростування причетності ОСОБА_7 до витрачання спільного майна подружжя, а саме отриманих в позику ОСОБА_4 коштів. Вважає, що відповідно до ст. ст. 54, 61, 65 Сімейного кодексу України, отримані в позику відповідачем ОСОБА_4 грошові кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, були використані в інтересах сім'ї, відповідно, підлягають спільному поверненню позикодавцеві - позивачу по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а оскаржене рішення - залишити без змін з наступних мотивів.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України:

1. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

2. Договір позики вважається безпроцентним, якщо:1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Згідно доказів у справі, сторонами договорів позики від 09.01.2014 року (а.с. 9) та 01.06.2014 року (а.с. 8) були: позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4.

Доказів, існування між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_7 будь-якого зобов»язання (договірного чи недоговірного) позивачем не надано.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для покладення на відповідача ОСОБА_7 солідарного з відповідачем ОСОБА_4 обов»язку повернення позивачеві грошових коштів за договорами позики.

Відтак, оскаржене рішення в частині відмови у задоволенні позову, пред»явленого до ОСОБА_9, ґрунтується на вимогах закону, а тому у вищезазначеній частині скасуванню не підлягає.

Не знаходить колегія суддів і підстав для скасування оскарженого рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 процентів від суми позики, зважаючи на наступне.

Загальна сума позики за договором позики від 09 січня 2014 року становила 54165 грн (5000 доларів США * 7,993 /курс станом на 09.01.2014 р/ = 39965 грн; 39965 грн + 14200 грн = 54165 грн).

Сума позики за договором позики від 01.06.2014 року становила 25905 грн (2200 дол. США * 11,775 /курс станом на 30.05.2014 р/ = 25905 грн).

П'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян як станом на 09.01.2014 року , так і станом на 01.06.2014 року становив 60900 гривень (1218 грн *50=60900).

З огляду на те, що сума позики за договорами позики жодного разу не перевищувала п»ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і у справі відсутні докази того, що договори позики були пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін ( позивача чи відповідача ОСОБА_4) тому договори позики вважалися безпроцентними ( п.2 ч. 2 ст. 1048 ЦК України), тобто, у відповідності до першого речення ч. 1 ст. 1046 ЦК України у позивача не виникло права на одержання від позичальника ОСОБА_4 процентів від суми позики за договорами позики , а у останнього не виникло обов»язку сплати позикодавцеві процентів за договорами позики.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_4 процентів за договорам позики, ґрунтується на нормах матеріального права (ч. 1 ст. 1046 та п. 2 ч. 2 ст. 1048 ЦК України), а тому у вищезазначеній частині також скасуванню не підлягає.

У відповідності до другого абзацу пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно розрахунків , наведених у мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції не притримувався вищенаведених роз»яснень, а переводив іноземну валюту в українську не за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Однак, керуючись положеннями ч. 1 ст. 302 ЦПК України про перевірку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та зважаючи на те, що у вищезазначеній частині рішення суду позивачем не оскаржується, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскарженого рішення в не оскарженій його частині. З вищенаведених мотивів не знаходить колегія підстав для перевірки оскарженого рішення і в частині стягнення з відповідача встановленого індекса інфляції за час прострочення повернення боргу в іноземній валюті, оскільки і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується як позивачем, так і відповідачем ОСОБА_4.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскарженій його частині , не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: _______________ Тропак О.В.

Судді: ________________ Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.