Ухвала

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з указаним позовом в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 789 051,43 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від

19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак висновки судів першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам матеріального закону та зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи.

Із матеріалів справи вбачається, що між Закритим акціонерним товариством «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір від 31 січня 2008 року № 02-08/127-Ф, згідно до якого остання отримала кредит у розмірі 59 тис. доларів США строком до 28 січня

2028 року, зі сплатою 13 % річних.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та

ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

укладено Договір відступлення прав вимоги за кредитним договором

№ 02-08/127-Ф.

Разом з тим судами встановлено, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 грудня 2011 року позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 666 667,93 грн заборгованості за вказаним кредитним договором.

Судами також встановлено, що відповідно до листа ВДВС Свалявського РУЮ від 12 червня 2014 року, в процесі здійснення виконавчого провадження по виконанню рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 грудня 2011 року по справі

2-828/2011 року було проведено прилюдні торги з реалізації

майна, належного ОСОБА_3, а саме квартири АДРЕСА_1 Закарпатської області та перераховано

42 490 грн. 61 коп. на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішенням Свалявського районного суду від 29 грудня 2011 року спір про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було вирішено та з останньої стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 666 667,93 грн. Крім цього, при виконанні зазначеного рішення не враховано суму, яка була отримана при реалізації майна відповідача, а саме належної їй квартири № 16, що призвело до неправильного вирахування відсотків, пені та комісії.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Посилаючись на рішення Свалявського районного суду від 29 грудня 2011 року судами не було з'ясовано з якого часу та за який період було стягнуто суму боргу за кредитом у розмірі 666 667,93 грн.

Також, вирішуючи дану справу, суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили графік погашення заборгованості, не визначили чи змінився розмір заборгованості по кредитному договору та обсяг відповідальності боржника за кредитним договором після ухвалення рішення суду від

29 грудня 2011 року, з урахуванням перерахованої на рахунок банку суми у розмірі 42 490,61 грн від реалізації належного відповідачу майна, чи зменшилась заборгованість за договором кредиту, якщо так, то в якому розмірі і за який час.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний

суд в порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не

перевірив доводів апеляційної скарги позивача, не дослідив наявні

у справі докази у їх сукупності та не надав належної оцінки доказам,

наданим позивачем під час апеляційного провадження.

Отже, враховуючи викладене, суд першої та апеляційної інстанції на порушення вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 137 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, чим допустили порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до викладених обставин судові рішення не можуть залишатися в силі, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням

норм матеріального права та порушенням норм процесуального

права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно з

ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасування з направленням справи

на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від

19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун О.В. Ступак С.П. Штелик