У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в реалізації права власності про виселення осіб, що не набули права користування жилою площею, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2000 року йому належить будівля гуртожитку АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_1.

Вказував, що відповідачка проживає у гуртожитку незаконно, він змушений за свій рахунок утримувати будівлю і проводити оплату за комунальні послуги, послуги з водопостачання, водовідведення, за електричну та теплову енергію, вивезення побутових відходів, споживачем яких є ОСОБА_5, тому просив усунути перешкоди у реалізації його права власності на нерухоме майно - кімнати АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5 та зобов'язати Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпропетровського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_5 з реєстраційного обліку у зазначеному будинку. Також просив стягнути з відповідачки 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 11 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передапти справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом Публічного акціонерного товариства «Металургмаш» (далі - ПАТ «Металургмаш») від 22 серпня 1997 року № 874 ОСОБА_5 прийнята на роботу у ремонтний цех електромонтером лінійних споруд зв'язку п'ятого розряду (а. с. 123).

Згідно з карткою «Форми А» ОСОБА_5 зареєстрована у гуртожитку по АДРЕСА_1 без зазначення номера кімнати (а. с. 31).

На підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2000 року, укладеного між ПАТ «Металургмаш» та приватним підприємцем ОСОБА_4, посвідченого першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_4 належить будівля гуртожитку АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване у Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі реєстраційного посвідчення від 11 липня 2000 року у реєстровій книзі № 630 за реєстровим НОМЕР_1 (а. с. 34).

Наказом ПАТ «Металургмаш» від 20 вересня 2001 року № 45 ОСОБА_5 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а. с. 122−123).

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Суди обґрунтовано задовольнили позов частково відповідно до вимог ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК України та п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», оскільки відповідачкою не підтверджено належними та допустимими доказами наявність у неї права проживати у кімнаті гуртожитку, рішення адміністрації та профспілкового комітету про надання житлової площі в гуртожитку та спеціальний ордер на вселення, на які посилається відповідачка, у матеріалах у справи відсутні.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П., Завгородня І.М.