ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3930/15-ц
провадження № 2/753/3113/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"06" травня 2015 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Цибулюку М.А.,

за участю прокурора - Кривов'яз О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2003 року позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у шлюбі сімейні відносини з відповідачем не склалися, 26.04.2005 року шлюб між подружжям розірвано. На даний час дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Подільського районного суду м Києва від 14.11.2013 року з ОСОБА_3 вирішено стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доход) щомісячно. Відповідач на даний час свої батьківські обов`язки не виконує, про стан здоров`я, фізичний та духовний та моральний розвиток дітей не піклується, участі в їх вихованні не бере, кошти на утримання дитини не надає, жодного разу з часу припинення сторонами шлюбних відносин відповідач не відвідує сина за місцем їх постійного проживання, має заборгованість по сплаті аліментів. На даний час дитина з відповідачем не бачаться, батько сам, з власної волі не виявляє бажання виховувати свого сина, бачитись та спілкуватися з ним, у зв'язку з чим позивачка звернулась до суду позовом та просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року підсудність даної цивільної справи відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено Дарницькому районному суду м. Києва.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Оскільки ОСОБА_3 зареєстрований та проживає на тимчасово окупованій території України - в Автономній Республіці Крим, доказами про отримання ним повісток про судовий виклик суд не володіє, проте враховуючи вжиття усіх передбачених законом заходів з метою повідомлення Відповідача про розгляд справи за допомогою публікації про оголошення слухання справи на офіційному сайті Дарницького районного суду м. Києва суд вважає його належним чином повідомленим і, відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, причини його неявки суду не відомі.

Прокурор прокуратури Автономної Республіки Крим Кривов'яз О.С. у судовому засіданні проти позбавлення батьківських прав не заперечувала.

Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, прокурора, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає встановленим наступні обставини.

Судом встановлено,що з 18 січня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 19 жовтня 2010 року (а.с.4).

З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис за № 198 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Відповідно до довідки КП «Куренівське Подільського району міста Києва» за вих. № 980 від 16.07.2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1. Власником особового рахунку цієї житлової площі є батько позивачки, ОСОБА_7

З матеріалів справи та пояснень позивачки у судовому засіданні вбачається, що мати самотужки піклується про дитину, відвідує батьківські збори та гімназію, де навчається син, не створюючи для відповідача жодних перешкод у виконанні ним своїх батьківських обов'язків. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 має статус дитини-інваліда, у зв'язку з чим потребує особливої уваги та піклування з боку батьків.

Судом встановлено, що 14 серпня 2008 року ОСОБА_3 дав вільну і безумовну згоду на усиновлення його сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дану заяву посвідчено приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК та зареєстровано в реєстрі за № 2883.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_8, яка є матір'ю позивачки, ОСОБА_3 протягом довготривалого часу не виконує батьківських обов'язків по вихованню сина, ОСОБА_4, не цікавиться його життям, здоров'ям, успіхами у навчання, не піклується про нього та не надає жодної допомоги на його утримання.

Наведене свідчить про самоусунення, ухилення відповідача, ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, ОСОБА_4.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 07 серпня 2014 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, встановлено, що батько дитини з сином спільно не проживає, не піклується про його життя та здоров'я, не допомагає матеріально, тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлені по справі обставини, відсутність належних доказів чинення з боку позивачки перешкод у спілкуванні з дитиною, вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на нього, як батька, обов'язків, ухиляється від їх виконання та зобов'язаний створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя дитини нарівні з позивачкою, у зв'язку з чим вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 155, 164, 165 СК України, ст. ст. 10-11, 57-60, 169, 209, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) батьківських прав щодо сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА