УХВАЛА

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрник-Кіровоградщина» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрник-Кіровоградщина» (далі - ТОВ «Аграрник-Кіровоградщина») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що за усним договором, укладеним між сторонами у справі, він зобов'язався постачати відповідачу засоби захисту рослин та посівний матеріал. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 27 грудня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 80 224 грн 40 коп. Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 80 224 грн 40 коп., 3 % річних за період з 27 грудня 2012 року по 08 липня 2014 року в розмірі 3 679 грн 33 коп., заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі 9 786 грн 98 коп. та пеню в розмірі 17 918 грн 63 коп.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 просив відмовити в позові, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Аграрник-Кіровоградщина» заборгованість у розмірі 80 224 грн 40 коп., 3 % річних у розмірі 3 679 грн 33 коп., суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 9 787 грн 40 коп., а всього 93 691 грн 13 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25 березня 2015 року рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 січня 2015 року скасовано в частині стягнення заборгованості. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Аграрник-Кіровоградщина» заборгованість у розмірі 80 224 грн 40 коп., 3 % річних - 3 679 грн 33 коп., суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 9 787 грн 70 коп., а всього 93 691 грн 13 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційного інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови в позовних вимогах ТОВ «Аграрник-Кіровоградщина» до ОСОБА_3 про стягнення пені в апеляційному порядку не оскаржувалося та не було предметом перевірки, тому в цій частині судом касаційної інстанції не переглядається.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st3> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st57>).

Статтею 58 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st58> встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212> суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судами встановлено та не заперечується сторонами, що між ТОВ «Аграрник-Кіровоградщина» та ОСОБА_3 було укладено усний договір поставки засобів захисту рослин та посівного матеріалу.

ТОВ «Аграрник-Кіровоградщина» виконало взяті на себе зобов'язання та поставило ОСОБА_3 засоби захисту рослин та посівний матеріал на загальну суму 87 082 грн, що підтверджується видатковими накладними, а саме: від 05 червня 2012 року № РН-0000728 на суму 19 232 грн, від 01 червня 2012 року № РН-0000709 на суму 20 400 грн, від 14 травня 2012 року № РН-0000604 на суму 5 600 грн, від 27 квітня 2011 року № РН-0000480 на суму 41 850 грн (а. с. 7-10).

12 листопада 2012 року ОСОБА_3 частково сплатив за товар ТОВ «Аграрник-Кіровоградщина», за рахунком від 12 березня 2011 року № 176, -6 857 грн 60 коп., що підтверджується копією платіжного доручення від 12 листопада 2012 року № к111/с/67 та заявою на переказ готівки від 12 листопада 2012 року № к111/с/67 (а. с. 12, 139).

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період з 01 січня по 26 листопада 2012 року з контрагентом ОСОБА_3, підписаним сторонами 27 листопада 2012 року (підпис на якому відповідач не заперечує), у графі «Оборот. Кредит» зазначена сума 6 857 грн 60 коп.

Вказаним актом звірки взаємних розрахунків також підтверджується отримання товару 14 травня 2012 року на суму 5 600 грн за видатковою накладною № РН-0000604, отримання якого відповідач заперечував (а. с. 87).

26 листопада 2012 року відповідачу була направлена претензія щодо погашення заборгованості в розмірі 80 224 грн 40 коп. протягом семи днів з моменту отримання претензії, яка згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення отримана відповідачем особисто, однак не зазначена дата вручення (а. с. 6, 11).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 порушено умови договору, укладеного з позивачем. Останнім відповідно до положень ст. 530 ЦК України було пред'явлено боржнику претензію про погашення заборгованості у грудні 2012 року, яка відповідачем не виконана, у зв'язку з чим строк для звернення до суду з даним позовом не пропущено та є підстави для стягнення заборгованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, апеляційний суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки матеріали справи містять докази, які свідчать про переривання відповідачем такого строку вчиненням певних дій.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України <nau://ukr/435-15|st626> договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України <nau://ukr/435-15|st639> договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України <nau://ukr/435-15|st638> договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Цивільним кодексом України <nau://ukr/435-15> не передбачено обмежень щодо форми вчинення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України <nau://ukr/435-15|st205> правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно і всебічно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, виходячи з того, що між сторонами фактично склалися правовідносини, які виникають з договору купівлі-продажу, оскільки були погоджені істотні умови договору, які передбачені для договору купівлі-продажу, зокрема, предмет договору - засоби захисту рослин та посівний матеріал на загальну суму 87 082 грн та порядок оплати за отриманий товар.

Крім того, поведінка сторін засвідчувала їх волю на настання відповідних правових наслідків, а саме: позивач надав придбаний товар ОСОБА_3, що підтверджується видатковими та податковими накладними, а відповідач, після отримання частини товару, підписав акт звірки взаєморозрахунків, у якому фактично визнав часткову оплату товару.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку не заслуговують на увагу, спростовуються матеріалами справи та були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

В.А. Нагорняк

І.К. Парінова

О.В. Ступак