АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/3516/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 638/3516/14-ц ОСОБА_1
Категорія: пр. відшкодування шкоди Доповідач: Швецова Л.А
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді Швецової Л.А.

Суддів: Малінської С.М., Гальянової І.Г.,

За участі секретаря: Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України

на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_3 про стягнення суми матеріального збитку завданого діями третьої особи , -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму завданого діями ОСОБА_3 матеріального збитку у розмірі 19 636,98 грн. 98 коп., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 229 грн., 40 коп.

В обгрунтвання позовних вимог зазначає, що 23 лютого 2013 року об 15 годині 00 хвилин на перехресті пл. Пролетарська та вул. Полтавський шлях в м. Харкові, водій автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_3 маючи на меті здійснити маневр повороту на Лопанський міст (вул. Полтавський шлях) виїхав на перехрестя та зупинився пропускаючи автомобілі, що рухалися в попутному напрямку з автомобілем позивача. Коли автомобіль ОСОБА_2 знаходився на відстані 10-15 метрів від перехрестя автомобіль ОСОБА_3 продовжив рух, не пропустивши автомобіль позивача для якого був увімкнений зелений сигнал світлофору. Позивач прийняв міри по екстреній зупинці автомобіля, але уникнути зіткнення не вдалося.

Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харків від 25 квітня 2013 року у даній дорожньо-транспортній обстановці позивач повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобі або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди). В даній дорожньо-транспортній ситуації ОСОБА_2 не мав можливості уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України. ОСОБА_3 у даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), 16.6 (повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора водій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч) Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем позивача для ОСОБА_3 визначалась шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії третьої особи не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України та перебували у причинному звязку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю ОСОБА_2 була завдана матеріальна шкода в розмірі 19 636, 98 (девятнадцять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 98 копійок, що підтверджується звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу № 229/04/13.

На момент завдання шкоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована.

У звязку з чим, позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України у якого, відповідно до ч.2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виник обовязок відшкодувати шкоду завдану ОСОБА_3 Проте відповідач - МТСБУ листом від 23.10.2013 року відмовило позивачу в задоволенні його вимог.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь суму завданого діями ОСОБА_3 матеріального збитку у розмірі 19 636,98 грн. 98 коп., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 229 грн., 40 коп.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_3, про стягнення суми матеріального збитку завданого діями третьої особи - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 суму завданого діями ОСОБА_3 матеріального збитку в розмірі 19 636 (дев'ятнадцять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 98 копійок та судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний звязок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є обєктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон)встановлено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно до ст. 22 Закону, страховик відшкодовує потерпілому оцінену шкоду, заподіяну йому в ДТП при настанні страхового випадку відповідно до лімітів відповідальності, встановлених Законом.

Як встановлено районним судом та підтверджується матеріалами справи 23 лютого 2013 року об 15 годині 00 хвилин на перехресті пл. Пролетарська та вул. Полтавський шлях в м. Харкові, водій автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_3 маючи на меті здійснити маневр повороту на Лопанський міст (вул. Полтавський шлях) виїхав на перехрестя та зупинився пропускаючи автомобілі, що рухалися в попутному напрямку з автомобілем позивача. Коли автомобіль ОСОБА_2 знаходився на відстані 10-15 метрів від перехрестя автомобіль ОСОБА_3 продовжив рух, не пропустивши автомобіль позивача для якого був увімкнений зелений сигнал світлофору. Позивач прийняв міри по екстреній зупинці автомобіля, але уникнути зіткнення не вдалося.

Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харків від 25 квітня 2013 року у даній дорожньо-транспортній обстановці позивач повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобі або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди). В даній дорожньо-транспортній ситуації ОСОБА_2 не мав можливості уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України. ОСОБА_3 у даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), 16.6 (повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора водій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч) Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем позивача для ОСОБА_3 визначалась шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії третьої особи не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України та перебували у причинному звязку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту № 229/04/13 ФОП ОСОБА_4, як субєкта оціночної діяльності, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, складає 19 636, 98 (девятнадцять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 98 копійок (а.с. 13, 17).

На момент завдання шкоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована.

У звязку з чим, позивач звернувся що звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України у якого, відповідно до ч.2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виник обовязок відшкодувати шкоду завдану ОСОБА_3 Проте відповідач - МТСБУ листом від 23.10.2013 року відмовило позивачу в задоволенні його вимог.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та апеляційної скарги представник МТСБУ не оспорює тієї обставини, що страхова компанія у добровільному порядку не виплатила страхове відшкодування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика.

Наявність підстав, передбачених ст.991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» для відмови у виплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування відповідачем МТСБУ як до суду першої так і апеляційної інстанції не надано.

Згідно ст. 22 Закону страховик у разі настання страхового випадку у межах страхових сум зазначених в полісі відшкодовує у встановленому законом Порядку шкоду завдану життю та здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст.37 Закону виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком необхідних документів.

В матеріалах цивільної справи знайшов своє підтвердження той факт, що позивач звернувся до МТСБУ для отримання страхового відшкодування, яке до теперішнього часу не виплачено.

Однак, судова колегія вважає, що розмір матеріального відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно звіту про оцінку вартості збитків, причинених пошкодженням транспортного засобу від 09 квітня 2013 року розмір збитків визначений у сумі 19636,98 грн.

В порушення вимог ст. 196.1.3. ПК України не є обєктом оподаткування операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також повязаних з такою діяльністю послуг страхових ( пере страхових) брокерів та страхових агентів.

Вказана норма також закріплена в ч. 2 ст. 36 вищевказаного Закону , відповідно до якого, страхова компанія може провести виплати лише у випадку документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції не правильно встановлений розмір матеріального збитку, тобто не правильно встановлена вартість ремонтних робіт та при обчисленні вартості матеріалів включений ПДВ.

Так, на а.с. 16 ( зворот) вбачається, що вартість ремонтних робіт складає 7260 грн. , а не 9270 грн.. як вказано в звіті, крім цього, вартість матеріалів без урахування ПДВ складає 8270,83 грн.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу за формулою, вказаною у звіті становить 16735,99 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в цій частині змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення норм матеріального права.

В іншій частині рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 309, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_3 про стягнення суми матеріального збитку завданого діями третьої особи задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 суму завданого діями ОСОБА_3 матеріального збитку в розмірі 16735,99 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: