У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання Пиляй І.С., за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 20 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, Нечипорука Петра Стратоновича до ОСОБА_1, третя особа ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" про стягнення коштів по сплаті за кредитним договором та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 20 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 до ОСОБА_1, третя особа ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" про стягнення частини грошових коштів, які були сплачені позивачем ОСОБА_3 ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" в рахунок погашення кредиту, що був взятий та використаний на потреби сім'ї, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 27345,61 грн., а також судовий збір в сумі 273,45 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що кредитні кошти, які були отримані ОСОБА_3 в ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором від 17 жовтня 2007 року, були використані на потреби сім'ї, оскільки представником відповідача було вказано, що лише частина кредитних коштів була витрачена на побутові речі і не вказувалося яка конкретна сума.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/883/2015 Головуючий у 1 інстанції : Галінська В.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

Крім того, суд першої інстанції не врахував того, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 квітня 2013 року вже було вирішено питання про поділ майна подружжя і майже всі меблі було виділено ОСОБА_3

Безпідставно суд першої інстанції прийняв до уваги, як доказ, власноручно здійснений запис ОСОБА_1 про те, що 17 жовтня 2007 року взяли кредит 57000 грн. і під номером 6 зазначено - купили машину 37000. Проте, в судовому засіданні пояснювалося, що запис свідчить про те, що автомобіль було придбано не за кредитні кошти, оскільки перед пунктом „купили машину" зазначено „не з кредиту". Крім того, згідно даного запису, ціна автомобіля 36000 грн., а не 37000 грн., як вказано в оскаржуваному рішенні.

Також суд прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_9, надані ним в Рівненському районному суді та відтворені в даному процесі, однак цими показами не підтверджено, що кошти, які ОСОБА_3 дав в якості завдатку є саме кредитними. Свідок ОСОБА_9 в дане судове засідання не викликався.

Натомість суд критично оцінив покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які показали, що автомобіль був куплений за кошти ОСОБА_1 та її батьків, саме тому автомобіль було і зареєстровано на її ім'я. ОСОБА_1 матеріально допомагали її батьки, кожного місяця надавали певну суму коштів, оскільки тримають велике господарство та обробляють велику земельну ділянку, а тому мали змогу допомагати дочці.

Крім того, в судовому засіданні відтворювався аудіо диск із допитом ОСОБА_12 (матері ОСОБА_1.), де вона пояснювала, що давала дочці близько 80 тис. грн., зокрема і на придбання автомобіля, але судом зазначене не було взято до уваги.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 вказали, що оскаржуване рішення вважають законним та обґрунтованим, тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Частково задовольняючи заявлений позов та стягуючи із з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 27345,61 грн., суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст. 65 СК України та виходив із того, що відповідач має сплатити ОСОБА_3 вказані грошові кошти в рахунок відшкодування витрат, понесених останнім на погашення кредиту, оскільки грошові кошти за цим кредитом було використано на задоволення потреб їхньої сім'ї.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення.

Те, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 квітня 2013 року вже було здійснено поділ майна колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, жодним чином не вказує на безпідставність позовних вимог, які заявлені до останньої, оскільки рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року було виключено із мотивувальної частини вищевказаного рішення апеляційного суду вказівку про те, що взяті ОСОБА_3 грошові кошти за кредитним договором від 17 жовтня 2007 року не були використані на сімейні потреби та в інтересах сім'ї, а тому дана обставина вказує на те, що зобов'язання за цим кредитним договором не були враховані при вирішенні спору про поділ майна вищевказаного подружжя, в зв'язку із чим сторона позивача має право вимагати від відповідача відшкодування половини витрат, які були понесені на погашення кредиту.

Використання кредитних коштів на потреби сім'ї фактично не заперечує і сам відповідач, а намагається лише довести те, що грошові кошти за кредитним договором були використані не на ті цілі, про які були зазначені у цьому кредитному договорі, але, на розсуд колегії суддів, в даному випадку має значення в першу чергу сам факт використання кредитних коштів на потреби сім'ї, а не те, яким саме чином ця сім'я на свій власний розсуд розпорядилась цими коштами.

Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що отримані грошові кошти за кредитним договором від 17 жовтня 2007 року ОСОБА_3 використав не в інтересах сім'ї, в матеріалах справи відсутні.

Так само відсутні дані і про те, що відповідач зверталась до суду із позовом про визнання недійсним кредитного договору від 17 жовтня 2007 року через те, що цей кредитний договір був укладений не в інтересах сім'ї і без її згоди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду від 20 березня 2015 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.