АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/7879/2015 Головуючий у 1-й інстанції Чех Н.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Боярській І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» Фастівської районного підрозділу про спонукання підписання та виконувати договір на поставку еклектичної енергії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суд з зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є Національна комісія регулювання діяльності в електроенергетиці, яка згідно ст.12 Закону України не передбачає енергопостачальнику без мотивів не підписання діючого договору на поставку електричної енергії та протизаконне відключення електропостачання від хати в селі Мотовилівська Слобідка Фастівського району. Одночасно пункт 8 ПКЕЕ та п.8.2 зобов'язує електропостачальника укладати договори про постачання електричної енергії з усіма споживачами, які заявили бажання купувати електроенергію (підпункт 1 пункту 8.2 в редакції НКРЕ №105 від 4 лютого 2010 року). Згідно пункту 8.4 постачальник несе відповідальність за регульованим тарифом, щодо припинення або часткового обмеження електропостачання. Пункт 8.6 регламентує, постачальник несе відповідальність за майнову шкоду, заподіяну споживачу. Статтею 16 Закону "Про електроенергетику" визнано - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють постачання електричної енергії і визнані такими, що мають монопольне (домінуюче) становище на ринку електричної енергії, а в її (позивача) випадку це таке є, не можуть припинити свою діяльність, або зменшувати її обсяг з метою створення дефіциту, а в її (позивача) випадку є протизаконне вимагання із неї коштів за підключення (8 000 грн.), що не передбачає чинне законодавство України. На підставі вищевикладеного Фастівський РГ, ПАТ АЄС "Київобленерго", не обґрунтовуючи законами України протизаконно їй не підписав договір на поставку електричної енергії №200404012 від 23 березня 2012 року та протизаконно відключило електричне світло від її хати, яку вона купила приватизовану за власні кошти. У зв'язку з цим звернулася до суду за захистом своїх прав і просила суд зобов'язати Фастівське РП ПАТ АЄС "Киїобленерго" повернути їй підписаний та скріплений печаткою другий примірник договору № 200404012 від 31 березня 2012 року, який вона підписала і направила для оформлення Фастівському РП ПАТ АЄС "Київобленерго", який згідно Законів України набрав юридичної сили і діє в дійсний термін згідно ст.181 п.7 Господарського кодексу України, а Фастівське РП АЄС "Київобленерго" не оспорило в суді її дії, а тому договір увійшов у юридичну силу і носить законну юридичну силу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене без встановлення обставин, які мають значення для справи, судом не враховано того, що відповідач не має права відмовити в укладенні договору будь-якому споживачеві, який до неї звернувся та укласти відповідний договір. Також посилалась на те, що судом невірно застосовано ЦК України, ЗУ «Про електроенергетику», Правила користування електричною енергією для населення в частині укладення договору про користування електричною енергією, судом порушено порядок дослідження доказів.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, з підстав викладених в ній та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відносини з приводу укладання договору на постачання електричної енергії та відносини з приводу її споживання регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, Правилами користування електричною енергією(далі Правила), затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 3131 липня 1996 року № 28 (у редакції постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 17 жовтня 2005 року № 910).

Статтею 24 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, який розташований на такій території, в укладенні договору на постачання електричної енергії, крім випадків, якщо відсутня технічна можливість.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов 'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Згідно з п.3 Правил користування електричною енергією для населення енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10.2 Правил споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

Судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 був зареєстрований абонент ОСОБА_2, який у 2000 році був відключений від енергопостачання. У подальшому, в 2006 році відповідачем було виявлено самовільне підключення до вказаного будинку, про що було складено акт порушення Правил користування електричною енергією, і 21 червня 2006 року будинок було повторно відключено.

23 березня 2012 року позивач надала відповідачу необхідні документи для укладання договору про користування електричною енергією, після чого позивачу був наданий відповідачем договір № 299404012 від 23 березня 2012 року для підписання.

Встановлено та підтверджено в судовому засіданні, що позивач відмовилася підписувати наданий відповідачем типовий договір про користування електричною енергією № 200404012 від 23 березня 2012 року і надала відповідачу свою редакцію договору про користування електричною енергією № 200404012, датований 31 березня 2012 року та підписаний позивачем. Даний договір був отриманий відповідачем, що підтверджено документально та представником відповідача в судовому засіданні.

Саме договір про користування електричною енергією, наданий і підписаний позивачем від 31 березня 2012 року, в редакції позивача, остання просить зобов'язати відповідача підписати та вважає його таким, що набрав юридичної сили з 31 березня 2012 року (часу підписання позивачем).

Екземпляр договору, наданий відповідачем, датований 23 березня 2012 року, є типовим, який є невід'ємною частиною Правил користування електричною енергією.

Екземпляр договору, наданий позивачем, датований 31 березня 2012 року, який є предметом спору, містить зміст, який відрізняється від змісту типового договору, який пропонувався для підписання відповідачем. А саме, позивач внесла інший зміст умов договору, ніж в типовому договорі, в частинах "Права та обов'язки енергопостачальника", "Права та обов'язки споживача", "Умови та порядок оплати", "Відповідальність сторін, а також внесла новий розділ в договір "Енергопостачальник безкоштовно здійснює". Зі змісту договору в редакції позивача від 3 березня 2012 року слідує, що одна сторона - позивач, як споживач електричної енергії, має лише права, а відповідач, як енергопостачальна організація, має лише обов'язки.

Загальний порядок укладання, зміни і розірвання договору регулюється главою 53 ЦК України.

Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір повинна містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Цивільним законодавством України можуть бути встановлені правила, які є обов'язковими для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Такі правила можуть мати форму типових договорів. Типові форми договорів забезпечують однакове оформлення договірних відносин.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Згідно з пунктом 3 Правил користування електричною енергією для населення, які затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правил КЕЕН) споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Тобто, договір про надання послуг з постачання електричної енергії є публічним договором, який підлягає укладенню із споживачем згідно із Типовим договором, що розробляється енергопостачальником.

Разом з тим, з порівняльного аналізу Типового договору та проекту редакції договору, яка запропонована позивачем, вбачається, що у проект договору включено багато положень, якими вносяться суттєві зміни у Типовий договір.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при підписанні договору в редакції позивача будуть порушені норми законодавства, що є неприпустимим.

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, які були досліджені судом першої інстанції, ті обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про неможливість задоволення позову в спосіб обраний позивачем є правильним та відповідає нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, щодо необхідності задоволення позову на її умовах є безпідставні, тому, що суд першої інстанції встановивши, що наданий позивачем екземпляр договору про користування електричною енергією №200404012, датований нею 31 березня 2012 року, містить значні відмінності, невідповідності до Типового договору, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду і не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді