Справа № 466/4576/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В. І.

при секретарі Бандуровському Т.Я.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третьої особи без самостійних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення батьківства та зобовязання до вчинення дій,

у с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 та міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про встановлення батьківства та зобовязання до вчинення дій.

Як на підставу своїх вимог зіслався на те, що ОСОБА_5 з 01 червня 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, який було розірвано згідно рішення місцевого суду Шевченківського району м. Львова, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-СГ № 145510, виданим Шевченківським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції 01 лютого 2005 року.

Під час перебування в цьому шлюбі 03 липня 2003 року у неї народився син ОСОБА_6. Враховуючи те, що на час народження сина ОСОБА_7 ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, останній відповідно був записаний батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-СГ №303847, яке було видано міським відділом РАГС Львівського обласного управління юстиції 14 серпня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис № 4130.

Незважаючи на те, що ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, вони більшу половину подружнього життя проживали окремо. Час від часу ОСОБА_4 навідувався до неї за її місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Навідувався він декілька разів до своєї законної дружини й приблизно впродовж року до народження сина.

Знаючи про те, що ОСОБА_5 майже не проживала зі своїм чоловіком, він, позивач, починаючи з 2001 року і до листопада 2014 року підтримував з нею нормальні дружні та близькі стосунки, а з 18 червня 2006 року по 25 липня 2013 року перебував з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 липня 2013 року.

Незважаючи на розірвання шлюбу, він та ОСОБА_5 й надалі проживали разом однією сімю.

Після народження ОСОБА_6 він, ОСОБА_1, фактично спільно проживав разом з ним та його матірю, яка згодом стала його дружиною. Вони вели спільне господарство, разом виховували дитину, дбали про її духовний моральний та фізичний розвиток. Впродовж останніх одинадцяти років він знав та усвідомлював те, що не являється біологічним батьком ОСОБА_7, однак, сприймав його за свого рідного сина. ОСОБА_7 кличе його батьком, оскільки свого батька, про якого зазначено в свідоцтві про його народження, він не памятає, не знає та ніколи його не бачив. На даний час неповнолітній ОСОБА_6 проживає разом з ним, позивачем, та він й надалі дбає та піклується про нього, забезпечує його матеріально.

26 листопада 2014 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №371472, виданим Шевченківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

В останні роки життя ОСОБА_5 серйозно хворіла, в неї було виявлене захворювання цироз печінки та він, позивач, до останніх днів її життя здійснював постійний сторонній догляд за нею.

Незадовго до своєї смерті, а саме, на початку жовтня 2014 року, ОСОБА_5 сповістила йому несподівану новину та повідомила про те, що саме він, ОСОБА_1, є біологічним та рідним батьком ОСОБА_7, а не ОСОБА_4, який записаний батьком у свідоцтві про народження дитини та з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі на момент народження дитини. Від такої новини він був здивований і одночасно надзвичайно радий та щасливий, оскільки, усвідомив, що весь цей час виховував свого рідного сина, а не просто дитину, яку полюбив та вважав своєю рідною.

Про вищевказані мною обставини можуть підтвердити ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яких він прошу викликати в судове засідання та допитати в якості свідків.

З огляду на так факти просить постановити рішення, яким:

- визнати його, ОСОБА_1, батьком неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; -

- зобовязати міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції вилучити відомості про батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, - ОСОБА_4 з актового запису №4130 від 14 серпня 2003 року;

- зобовязати міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції внести зміни в актовий запис №4130 від 14 серпня 2003 року про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, записавши ОСОБА_1 батьком дитини, змінити прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_12 та видати нове свідоцтво про народження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2 та представник органу опіки і піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_3 позов підтримали. покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився вчетверте, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, в тому числі шляхом опублікування оголошення в газеті «Львівська пошта» №116 (1727) від 15 жовтня 2015 року.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника органу опіки і піклування ОСОБА_3, показання свідка ОСОБА_11, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Приписами ст. 134 Сімейного кодексу України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 з 01 червня 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, який було розірвано згідно рішення місцевого суду Шевченківського району м. Львова. Під час перебування в цьому шлюбі 03 липня 2003 року у неї народився син ОСОБА_6. Враховуючи те, що на час народження сина ОСОБА_7 ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, останній відповідно був записаний батьком дитини. Незважаючи на те, що ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, вони більшу половину подружнього життя проживали окремо. Час від часу ОСОБА_4 навідувався до неї за її місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а також навідувався декілька разів до неї впродовж приблизно року до народження сина ОСОБА_7.

Знаючи про те, що ОСОБА_5 майже не проживала зі своїм чоловіком, позивач ОСОБА_1, починаючи з 2001 року і до листопада 2014 року підтримував з нею нормальні дружні та близькі стосунки, а з 18 червня 2006 року по 25 липня 2013 року перебував з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 липня 2013 року.

Незважаючи на розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 й надалі проживали разом однією сімю. Після народження ОСОБА_6 він фактично спільно проживав разом з ним та його матірю, яка згодом стала його дружиною. Вони вели спільне господарство, разом виховували дитину, дбали про її духовний моральний та фізичний розвиток. Впродовж останніх одинадцяти років він знав та усвідомлював те, що не являється біологічним батьком ОСОБА_7, однак, сприймав його за свого рідного сина. ОСОБА_7 кличе його батьком, оскільки свого батька, про якого зазначено в свідоцтві про його народження, він не памятає, не знає та ніколи його не бачив. На даний час неповнолітній ОСОБА_6 проживає разом з ним, позивачем, та він й надалі дбає та піклується про нього, забезпечує його матеріально.

В останні роки життя ОСОБА_5 серйозно хворіла, оскільки в неї було виявлене захворювання цироз печінки. Він, позивач, до останніх днів життя ОСОБА_5 здійснював постійний догляд за нею, однак 26 листопада 2014 року ОСОБА_5 померла. Незадовго до своєї смерті, а саме, на початку жовтня 2014 року, ОСОБА_5 повідомила позитвачу ОСОБА_1 про те, що саме він є біологічним та рідним батьком ОСОБА_7, а не ОСОБА_4, який записаний батьком у свідоцтві про народження дитини та з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі на момент народження дитини.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, показаннями свідка ОСОБА_11, долученими до справи копіями свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, серія І-СГ № 145510, виданого Шевченківським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції 01 лютого 2005 року, свідоцтва про народження ОСОБА_6, серія І-СГ №303847, яке було видано міським відділом РАГС Львівського обласного управління юстиції 14 серпня 2003 року, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 липня 2013 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, свідоцтва про смерть ОСОБА_5, серія І-СГ №371472, яке було видано Шевченківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 27 листопада 2014 року та іншими зібраними у справі доказами.

З долученого до справи копії Звіту по тесту на батьківство від 07 жовтня 2015 року вбачається, що результати тесту ДНК показали, що батьківство позивача ОСОБА_1 відносно ОСОБА_6, не виключено та він є біологічним батьком дитини з ймовірністю 99.99999940%.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним т таким. що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 129, 134 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобовязати міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції вилучити відомості про батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, - ОСОБА_4 з актового запису №4130 від 14 серпня 2003 року.

Зобовязати міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції внести зміни в актовий запис №4130 від 14 серпня 2003 року про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, записавши ОСОБА_1 батьком дитини, змінити прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_12 та видати нове свідоцтво про народження.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_13