Справа № 296/6499/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"02" вересня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представник позивача: ОСОБА_1

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування квартирою № 18 по вул. Шелушкова, 64-б в м. Житомирі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з моменту народження проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. В даній квартирі також зареєстровані але не проживають з 1997 року відповідачі. Позивач вважає, що оскільки відповідачі самостійно виїхали проживати в іншу країну, добровільно залишивши квартиру та забравши свої речі втратили з цього часу право користуватися житлом, згідно ст.ст 71, 72 ЖК УРСР. ст. 405 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила його задовольнити.

Допитані як свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали, що в квартирі АДРЕСА_1 окрім позивача та її матері ніхто не проживає більше 10-ти років. Раніше проживала донька колишніх власників, однак вона виїхала разом з дітьми.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України шляхом надсилання повістки поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення у пресі, а саме в газеті "Житомирщина" від 28.08.2015р.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини.

В обґрунтування позовних вимог позивачем було додано до позовної заяви копію рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12.08.2014р. у справі №296/6820/14-ц про встановлення факту постійного проживання (а.с. 4), копію рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 26.11.2014р. та копію рішення апеляційного суду Житомирської області від 04.03.2015р., які були прийняті у справі №296/9229/14-ц про визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири (а.с.7). Позивачем у даних справах була ОСОБА_8, а відповідачами ОСОБА_9, ОСОБА_10. Обставини зміни фамілії відповідачами ОСОБА_10 на Іванюк та ОСОБА_1 на ОСОБА_4 визнаються позивачем.

Отже, обставини встановлені судовим рішенням щодо вказаних осіб не доказуються при розгляді даної справи.

Судами встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 станом на 1993 рік проживали позивачка, а також були зареєстровані дід позивачки - ОСОБА_11, її баба - ОСОБА_12, її тітка ОСОБА_9 та донька тітки (двоюрідна сестра позивачки) - ОСОБА_10, які і стали власниками квартири (по 1/4 частки) на підставі свідоцтва про право власності на житло № 7732 від 30.11.1993 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Виконавчого комітету Житомирської міської ради.

Після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_13 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 набула матір позивачки - ОСОБА_14.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 26.11.2014р., яке було частково змінене рішенням апеляційного суду Житомирської області від 04.03.2015р. у справі №296/9229/14-ц , вказане вище свідоцтво №7732 визнано недійсним.

Таким чином, до 04.03.2015р. відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були співвласниками вказаної вище квартири, а не наймачами (членами сім'ї наймача), у зв'язку з чим положення ст. 71 та ст. 72 ЖК УРСР на час здійснення правовідносин, які пов'язані з правом власності на житло застосуванню не підлягають. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому відсутність власника в належному йому помешканні не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом.

Слід вважати, що лише після визнання недійсним правовстановлюючого документа на квартиру, відповідачі набули статусу наймачів.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_5, 1994р.н. був членом сім'ї власника квартири, оскільки є сином ОСОБА_3 і лише з 04.03.2015р. його слід вважати таким, що набув статусу члена сім'ї наймача.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, для застосування положень ст. 72 ЖК УРСР позивач має довести відсутність наймача або членів його сім'ї в квартирі понад шість місяців. Проте, з моменту скасування Апеляційним судом Житомирської області свідоцтва про право власності на житло та до моменту звернення до суду з позовом (12.06.2015р.), а також на день розгляду справи в суді минуло менше шести місяців.

Суд не бере до уваги акт КП "ВЖРЕП №11" від 15.10.2014р., в якому відображене повідомлення сусідів про те, що відповідачі не проживають в даній квартирі з 1997 року, оскільки на момент складання даного акта ОСОБА_3, луковська Л.О. були власниками квартири № 18 по вулю. Шелушкова, 64-б в м. Житомирі, а ОСОБА_10- членом сім'ї власника і міг втратити право користування житлом лиже з ініціативи власника.

Позивач не є власником квартири і лише 02.12.2014р. зареєструвала своє місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Крім того, стверджуючи про відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, позивач не довела ці обставини належними та допустимими доказами, при цьому не було доведено, що відсутність відповідачів в квартирі АДРЕСА_1 не пов'язано з обставинами вказаними в ч.3 ст. 71 ЖК УРСР, наявність яких передбачає збереження права на житло понад шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, позов подано передчасно, у зв'язку з чим в його задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя О. Й. Адамович