У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Максимчук З.М., Григоренка М.П.,

секретаря судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 31 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3950 грн. додаткових витрат на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що при винесенні рішення судом не були враховані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Доводить, що судом не взято до уваги те, що він сплачує аліменти по двох рішеннях судів в розмірі 58% щомісячно та наявність у нього двох малолітніх дітей. Стверджує, що участь матері, батька у додаткових витратах на дитину не обовязково має бути рівною. За таких обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове про зменшення розміру додаткових витрат.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до чч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин викладених у ст.185 СК України закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рокитнівського районного суду від 20 грудня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Частково задовольняючи позов про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції послався на норми матеріального права, ст.185 СК України, щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, врахував, що з прийняттям ОСОБА_3 на навчання до університету виникли додаткові витрати, що полягають в оплаті цього навчання; ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини (її навчання) та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення 1/2 частини понесених позивачкою витрат.

Колегія суддів погоджується з розміром витрат, які підлягають стягненню оскільки судом перевірено розрахунок понесених позивачкою додаткових витрат на утримання дитини, повязаних з навчання, враховано матеріальний стан позивачки та відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховані обставини, що він зобовязаний сплачувати аліменти по двох рішеннях судів в розмірі 58% та що у нього на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, не заслуговують на увагу, оскільки при визначенні розміру аліментів рішенням Рокитнівського районного суду від 20 грудня 2013 року було враховано ту обставину, що на утриманні відповідача перебувають двоє малолітніх дітей.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що участь батьків у додаткових витратах на дитину не обовязково має бути рівною оскільки судом враховано матеріальний стан сторін, а саме ті обставини, що позивачка є непрацездатною, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а відповідач має стабільний дохід.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.М.Максимчук

ОСОБА_4