Номер провадження: 22-ц/785/4459/15
Головуючий у першій інстанції Буран О. М.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 квітня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області - "Про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням", -

ВСТАНОВИЛА:

20.01.2004 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були змінені, по якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 у м. Одесі у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад шести місяців.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний, та з 2002 року відповідач не з'являвся у зазначеній квартирі, добровільно відмовився від користування вказаною квартирою, обравши для постійного проживання іншу квартиру, посилаючись як на підставу позову вимоги ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що з 2002 року позивач чинить перешкоди відповідачу у проживанні у зазначеній квартирі, у зв'язку з чим він вимушений проживати у квартирі за іншою адресою.

Представник третьої особи, будучи сповіщеним належним чином, до суду не з'явився.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2003 року позов був задоволений: визнано ОСОБА_2 втратившим право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1

17.03.2011 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане заочне рішення суду та рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2011 року рішення від 11.02.2003 року було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від11лютого 2004 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2011 року скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час повторного розгляду справи, ОСОБА_3 змінила підстави позову, відповідно яким просила визнати відповідача втративши право користування спірною квартирою згідно положень ст. 107 ЖК України та зазначила, що відповідач добровільно відмовився від користування вказаною квартирою, обравши для постійного проживання іншу квартиру

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2013 року позов ОСОБА_3 задоволений: визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 у м. Одесі.

02.04.2015 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі.

На підставі ордеру № 1248 від 27.11.1987 року, виданого ВК Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси, ОСОБА_2 на правах наймача, разом із членами його сім'ї у числі чотирьох осіб, вселився у трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

14.04.1998 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний.

Станом на момент подачі позову, у вказаній квартирі, яка не була приватизована, були зареєстровані відповідач ОСОБА_2, позивач ОСОБА_3, їх дочки ОСОБА_4, ОСОБА_2 та онука ОСОБА_5, згідно довідці форми № 1 від 17.11.2003 року.

З 2002 року відповідач у вказаній квартирі не проживає. Зазначений факт не заперечується віповідачем та підтверджується показаннями свідків, які були заслухані районним судом під час розгляду справи.

Крім того, судом було вставлено, що зі згоди позивача у 2002 році відповідач обрав інше постійне місце проживання - кімнату в комунальній квартирі АДРЕСА_2, яка у вигляді 187/1000 частин належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2001 року.

У подальшому, у 2002 році, відповідач самостійно обрав інше постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4, в який він проживає по теперішній час.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження доводів про те, що позивач перешкоджала йому у доступі до спірної квартири.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що відповідач у 2002 році самостійно вибув зі спірної квартири на постійне проживання в інше житлове приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

П.М. Черевко

І.А. Артеменко

13.05.2015 року м. Одеса