Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/675/14-ц Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І., Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, витребування та повернення земельної ділянки

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг»

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» (далі - ТОВ «Украгроінвест Холдинг»). Просила визнати недійсною додаткову угоду від 25 грудня 2009 року про внесення змін до договору оренди землі від 01 жовтня 2006 року, витребувати від відповідача та повернути належну їй земельну ділянку площею 4,2 га, розташовану на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області. В обґрунтування позову посилалася на те, що між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі терміном на 5 років. До 2012 року вона отримувала орендну плату, про що розписувалася у відповідних документах. Однак, в кінці 2013 року їй стало відомо про те, що 25 грудня 2009 року між нею та ТОВ "Украгроінвест Холдинг" було укладено додаткову угоду, якою змінено строк дії договору оренди землі з 5 років на 10 років. Дану додаткову угоду вона не підписувала і не доручала іншій особі підписувати її. Із даного приводу звернулася до Ружинського РВ УМВС України в Житомирській області з заявою про підроблення її підпису на додатковій угоді. По даному факту було відкрито кримінальне провадження, проведено експертизу, якою встановлено, що додаткова угода підписана не нею, а іншою особою.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2014 року позов задоволено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Украгроінвест Холдинг» подало апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що суд неправомірно взяв до уваги висновок експерта почеркознавця у кримінальній справі, порушив норми ст.ст.202,203,215,216 ЦК України та безпідставно не застосував позовну давність.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» зобов'язує укладати договір оренди землі у письмовій формі.

Зі змісту ч.2 ст.207 ЦК України випливає, що правочин (договір оренди землі), вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Матеріалами справи доводиться та судом встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №124840 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,20 га, розташованої на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області і призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9).

Між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» 12 травня 2006 року був укладений договір оренди землі, за умовами якого власник землі передавала відповідачу вище вказану земельну ділянку в платне володіння і користування (оренду) строком на 5 років (п.8 договору).

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст.18 Закону України «Про оренду землі»).

Цей договір пройшов державну реєстрацію 01 жовтня 2006 року.

Як вбачається зі змісту копії додаткової угоди, приєднаної до матеріалів справи (а.с.8), 25 грудня 2009 року вносилися зміни до вище вказаного договору оренди землі, які зокрема стосувалися й строку дії договору оренди землі.

Так, у пункті 2 додаткової угоди зазначалося, що пункт 8 договору оренди землі викладається у наступній редакції: « Договір укладено на 10 років».

Додаткова угода підписана сторонами та зареєстрована у Ружинському відділі Житомирської філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 25 грудня 2009 року №56.

Стаття 152 ЗК України передбачає захист прав громадян на земельні ділянки шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсними (оспорюваний правочин).

Позивач заперечує дійсність додаткової угоди на тій підставі, що вона її не підписувала та не давала згоди на те, щоб договір оренди землі укладався на 10 років.

Пояснення позивача підтверджуються висновком експерта від 12 березня 2014 року №1/318 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008. Із висновку вбачається, що додаткова угода підписана не позивачем ОСОБА_1, а іншою особою (а.с.10-14).

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Положеннями ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні докази про те, що додаткова угода підписана іншою особою за дорученням позивача.

Оцінивши у сукупності надані сторонами на засадах змагальності докази, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивач додаткову угоду не підписувала та не надавала доручень іншим особам на її підписання, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, обґрунтовано дійшов висновку, що на момент вчинення оспорюваного правочину було відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_1 на його вчинення, що тягне визнання додаткової угоди недійсною.

Доводи апеляційної скарги відносно висновку експерта почеркознавця у кримінальній справі не є переконливими з огляду на те, що відповідач клопотань про проведення судово-почеркознавчої експертизи у судах першої та апеляційної інстанції не заявляв, а відтак не спростував належними та допустимими доказами висновок експерта у кримінальному провадженні.

Посилання в апеляційній скарзі на отримання позивачем орендної плати не спростовують висновків суду першої інстанції, не тягнуть скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у позові. Так, у 2006 році позивач уклала договір оренди землі на 5 років. За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав піддавати сумнівам пояснення позивача відносно того, що вона вважала, що одержувала орендну плату за договором оренди землі, а не за додатковою угодою, вчиненою без її відома.

Доводи апеляційної скарги відносно повернення майна, набутого по недійсній угоді, суперечать вимогам ст.216 ЦК України, оскільки відповідач після п'ятирічного строку неправомірно використовує земельну ділянку.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що позивач не пропустила строк звернення до суду за захистом своїх прав, передбачений ст.257 ЦК України, оскільки перебіг позовної давності, як це передбачено ч.1 ст.261 цього Кодексу, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Письмове твердження ОСОБА_1 у позові про те, що вона дізналася про існування оспорюваної додаткової угоди лише наприкінці 2013 року підтверджується тим, що саме у цей час із відповідною заявою вона звернулася до Ружинського РВ УМВС України в Житомирській області. Пояснення позивача відповідач не спростував належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: