Справа № 1005/3740/12 Головуючий у І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/780/5098/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 18 15.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь 4 602 906 грн. 96 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 червня 2007 року позивач передав у власність ОСОБА_4 206 000 Євро, а остання зобов'язалася повернути вказану суму до 18 квітня 2010 року. Починаючи з травня 2010 року позивач неодноразово телефонував відповідачу з приводу повернення коштів, звертався особисто при зустрічі, однак ОСОБА_2 кошти так і не повернула.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4 522 579 грн. 90 коп., що еквівалентно 234 814, 86 Євро. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за результатами проведення експертиз не було встановлено, що підпис на борговій розписці належить відповідачу. Доказів існування боргових розписок 2003 року та самих розписок позивачем не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до генеральної боргової розписки від 11 червня 2007 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 в період з 18 квітня по 31 грудня 2003 року грошові кошти в розмірі 206 000 євро, які зобов'язалася повернути до 18 квітня 2010 року.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 становить 206 000 Євро, що станом на 16.12.2014 року становить 4 602 906 грн. 96 коп., з яких: сума боргу - 4 037 734 грн. 72 коп., три відсотки річних від простроченої суми - 565 172 грн. 24 коп.

Зі змісту висновку експерта НДКЦ при ГУ МВС України в Київській області від 28 березня 2013 року № 172-ВКД, висновку експертів Київського НДІСУ від 15 січня 2014 року № 8140/8141/13-32/8144/13-33 та висновку експертів від 13 листопада 2014 року вбачається, що встановити чи виконаний підпис у генеральній борговій розписці від 11 червня 2007 року ОСОБА_2 не виявилося можливим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 526, 527, 1046, 1049, 1050 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс/13), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши кошти за договором позики, ОСОБА_2 не повернула їх в обумовлений строк, у зв'язку з чим позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Розписка, в силу ст. 1047 ЦК України, є належним та допустимим доказом, який підтверджує укладення договору позики між сторонами та його умови, а також факт отримання позичальником від позикодавця певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_3 надав належні докази передачі коштів відповідачу в користування на певний період, а саме генеральну боргову розписку, підписану відповідачем.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначає, що у справі було проведено три експертизи і ні одна з них не підтвердила належність підпису відповідачу. Однак, жодною із судово-почеркознавчих експертиз, які були проведені в рамках даної цивільної справи, не встановлено, що підпис в розписці виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Лащенко В.Д.