У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

секретар - Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 липня 2014 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Середнянської селищної ради Ужгородського району, третя особа - управління Держкомзему в Ужгородському районі, про скасування рішення органу місцевого самоврядування і державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_4 та Середнянської селищної ради Ужгородського району в жовтні 2011 р.

Після зміни предмету позову (а.с.131) просив скасувати рішення IV сесії XVI скликання Середнянської селищної ради від 21.01.05 р. у частині передачі у власність ОСОБА_4 частини земельної ділянки площею 71 м кв. по АДРЕСА_1 та позбавити ОСОБА_4 права власності на цю земельну ділянку шляхом скасування виданого йому державного акту на право власності на землю серії ЯЗ № 252612.

На обґрунтування зазначав, що на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 22.04.93 р. отримав житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований на земельній ділянці розміром 2433 м кв. Рішенням XIX сесії V скликання Середнянської селищної ради від 23.11.09 р. йому було передано у власність земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1. Оспореним рішенням Середнянської селищної ради ОСОБА_4 передано у власність частину земельної ділянки площею 71 кв. м, яка перебувала в його (ОСОБА_3) користуванні на підставі спадкування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.07.13 р. (з урахуванням ухвали цього ж суду від 19.09.2014 р. про виправлення описки в імені по-батькові позивача) у позові відмовлено (а.с.199-201, 222-223).

У апеляційній скарзі та в судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник -адвокат ОСОБА_2, просять скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводять про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указують на неналежну оцінку доказів.

Письмових заперечень або пояснень на скаргу інші учасники цивільного процесу не подали, в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце такого були належно повідомлені.

Середнянська селищна рада просить розглянути справу за відсутності їх представника.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 отримав земельну ділянку та оформив на неї право власності у встановлений законом спосіб.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 152 ч.2, ч.3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав і визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, у відповідності з вимогами ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на судовий захист своїх прав лише в разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Установлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.04.1993 р. ОСОБА_3 успадкував від ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, загальною площею 32,2 кв. м, який розташований на земельній ділянці розміром 2433 кв. м (а.с.16-17). Рішенням Середнянської селищної ради від 23.01.2009 р. ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.18-21).

ОСОБА_4 є власником житлового будинку № АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.10.2003 р. (а.с.41-43). За цією адресою рішенням Середнянської селищної ради від 21.01.2005 р. ОСОБА_4 було надано в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0.15 га (а.с.44), на яку 29.09.2009 р. ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності серії ЯЗ № 252612 (а.с.100-101).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.04.2010 р., яке з урахуванням рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05.10.2010 р. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.01.2011 р., набрало законної сили та є чинним, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Середнянської селищної ради Ужгородського району про проведення і затвердження розподілу земельної ділянки, на якій знаходиться належний йому житловий будинок АДРЕСА_1, із урахуванням інтересів обох землевласників і необхідності проїзду на дворогосподарство, з метою подальшого виготовлення і погодження державного акту на право власності на земельну ділянку, надану йому для обслуговування житлового будинку, зобов'язання Середнянської селищної ради Ужгородського району надати йому у власність решту площі земельної ділянки, отриманої ним у спадщину для ведення особистого селянського господарства, анулювання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0.15 га, надану ОСОБА_4 для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, відмовлено (а.с.23-26, 48-57, 110-116).

Указаним судовим рішенням установлено та відповідно до вимог ст. 60 ч.3 ЦПК України не підлягає доказуванню, що спадкодавець ОСОБА_5 документа, який посвідчував би її право власності чи право постійного користування на земельну ділянку, не оформляла, тому до спадкоємця ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку розміром 0.2433 га не переходить. Згідно із записом № 309 в поземельній книзі Середнянської селищної ради за ОСОБА_3 закріплена земельна ділянка розміром 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 використовують виділені їм суміжні земельні ділянки площею по 0.15 га кожний і самовільно використовують земельні ділянки площею 0.585 га та 0.454 га відповідно. При цьому жоден із користувачів не порушили межі земельної ділянки іншого.

З наведеного випливає, що надана ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, на частину якої площею 71 кв. м претендує позивач, не була об'єктом спадкування за померлою ОСОБА_5, а належала до земель комунальної власності територіальної громади селища Середнє Ужгородського району.

За приписами ст. 155 ч.1 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оспореного рішення органу місцевого самоврядування недійсним через недоведеність факту порушення земельних прав ОСОБА_3 Інша вимога є похідною.

Доводи апеляційної скарги, які по суті спірних правовідносин зводяться до факту перебування земельної ділянки площею 71 кв. м у користуванні ОСОБА_3, не заслуговують на увагу як аналогічні доводам позовної заяви, суперечні обставинам справи, письмовим доказам і належним до застосування нормам матеріального (земельного) права.

Посилання апелянта на ст. 560 ЦК УРСР 1963 р. і ст.ст. 30, 67 ЗК України 1990 р. є безпідставними через відсутність у спадкодавця і позивача яких-небудь документів на право власності або право користування спірною земельною ділянкою.

Решта доводів апелянта стосуються питань, які, з огляду на встановлену правомірність оспореного рішення органу місцевого самоврядування, не впливають на правильність вирішення спору.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 липня 2014 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: