Справа № 382/2080/15-ц
Провадження № 6/382/102/15
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"22" вересня 2015 р. Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Карпович В.

при секретарі Шипота Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин подання Відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

В поданні до суду державний виконавець відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції в Київській області вказав, що у них на виконанні знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-210/1/10 від 21.04.2015 року Святошинського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, 19.12.2002 р.н.в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 30.06.2012 року і до 16.01.2012 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в подальшому, починаючи з 16.01.2012 року і до досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття. 06 травня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також встановлено відсутність у боржника нерухомого майна та встановлено його майновий стан. За боржником значиться заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа станом на 31.05.2015 року в сумі 19499,93 грн.

З метою повного, всебічного та своєчасного виконання рішення суду державний виконавець просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон.

В судове засідання державний виконавець відділу ДВС Яготинського РУЮ не з'явився про день та час розгляду справи вчасно повідомлений в заяві до суду просив справу слухати у його відсутність вимоги підтримав.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, доводи подання, суд встановив: виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-210/1/10 від 21.04.2015 року Святошинського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, 19.12.2002 р.н.в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 30.06.2012 року і до 16.01.2012 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в подальшому, починаючи з 16.01.2012 року і до досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття. 06 травня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також встановлено відсутність у боржника нерухомого майна та встановлено його майновий стан. За боржником значиться заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа станом на 31.05.2015 року в сумі 19499,93 грн. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження, боржнику направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження, та надано строк на добровільне виконання. В наданий для добровільного виконання строк рішення боржником не виконане. Державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та ініційовано примусовий привід до відділу ДВС працівниками органів внутрішніх справ.

В силу вимог ч.2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця. Згідно ч. 8 ст. 19 Закону України від 03 квітня 2003 року "Про Державну прикордонну службу України" на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покаладається запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

За змістом п. 11.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року, подання повинно містити: а) найменування суду, до якого направляється; б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; в) реквізити виконавчого провадження; г) прізвище, ім`я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Однак при зверненні до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тягар доказування наявності факту ухилення від виконання зобовязань покладається на державного виконавця. При цьому ухиленням від виконання зобов`язань є свідоме вчинення боржником-фізичною особою або керівником боржника - юридичної особи діяння (дії або бездіяльності), що спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у боржника є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини. Така юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачена законом не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, при цьому дії боржника по ухиленню від виконання судового рішення повинні бути зазначені в поданні.

У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантуються деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, зазначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини "Хлюстов проти Росії" від 11 липня 2013 року, суд визнав порушення п. 2 та 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод, в зв'язку з необґрунтованим втручанням в право заявника на виїзд з країни. Оскільки в якості обґрунтування обмеження права заявника на виїзд з країни, служба судових виконань посилалась на несплату заборгованості по судовому рішенню добровільно, не зазначивши ніяких інших причин для застосування даної міри, не пояснивши, як обмеження на виїзд може допомогти меті стягнення заборгованості і не вивчивши особистого становища заявника та інші відповідні обставини справи. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що національна влада не виконала своїх обовязків по забезпеченню того, що будь-яке втручання в право особи на виїзд з країни, виправдано і співрозмірно на протязі всього терміну його дії у відповідних обставинах справи. Таким чином, втручання не було необхідним в демократичному суспільстві.

Таким чином суд дійшов висновку про необґрунтованість подання, так як виконавче провадження не містить будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 маючи всі реальні можливості виконати рішення суду, свідомо вчиняє діяння (дії або бездіяльність), що спрямовані на невиконання рішення, тобто ухиляється від його виконання. Також державним виконавцем в поданні не зазначено, як обмеження виїзду за кордон може вплинути на виконання боржником своїх боргових зобов'язань.

Враховуючи наведене, подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області про тимчасове обмеження ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України до задоволення не підлягає..

Керуючись ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України, ст. 377-1 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні Відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області про тичасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Карпович В.Д.