У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 листопада 2007 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір на суму 81 706 грн 6 коп. строком користування до 19 листопада 2014 року зі сплатою 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Зазначає, що він зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти на умовах, встановлених указаним договором згідно з графіком погашення кредиту. 17 березня 2009 року від співробітників банку він отримав дані про наявність у нього заборгованості по сплаті кредиту, а також про те, що банк в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку 1 лютого 2008 року до 27 % річних, що й стало причиною виникнення заборгованості.

Вважає, що банком змінено процентну ставку з порушенням умов і порядку, встановлених кредитним договором, та вимог Закону України «Про захист прав споживачів» і Закону України від «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». На підставі викладеного просив визнати дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором в односторонньому порядку незаконними, визнати п. 2.3.1 кредитного договору щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором в односторонньому порядку недійсним, залишити п.7.1 кредитного договору у частині сплати відсотків за кредитом без змін, а саме зі сплатою за користування кредитом відсотків 1,43% на місяць на суму залишку заборгованості, зобов'язати відповідача скасувати суму заборгованості, яка виникла з обставин підвищення відсоткової ставки та стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір у сумі 230 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2014 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по збільшенню в односторонньому порядку розміру процентної ставки з 17,16 % до 27, 48 % річних при проведенні розрахунку по кредитному договору, який було укладено 19 листопада 2007 року між ОСОБА_4 і ПАТ КБ «ПриватБанк». У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про факт підвищення процентної ставки позивач дізнався у 2009 році, а з відповідним позовом звернувся у листопаді 2013 року, тому є підстави для відмови у задоволенні позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта