Провадження № 4-с/742/13/15
Єдиний унікальний № 742/4445/14
УХВАЛА

іменем України

23 червня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Рябота В.І., при секретарі Риндя Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу ДВС Прилуцького МРЮ про визнання дій незаконними,

В С Т А Н О В И В:

Як зазначає скаржник йому стало відомо, що на виконанні ВДВС Прилуцького МРЮ знаходиться виконавче провадження про усунення перешкод, з його сторони, в користуванні ОСОБА_2 автомобілем марки ОСОБА_3, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом передання їй дубліката ключів від автомобіля та передачі свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля, не чинити їй перешкоди в користуванні даним автомобілем. Листом від 17 березня 2015 року держвиконавець зобовязав його, скаржника, зявитися 30 березня 2015 року об 11 год. до відділу ДВС для вилучення дублікату ключів. Будучи не згодним з даною пропозицією він оскаржив її в Прилуцькому міськрайонному суді і 30 березня 2015 року було відкрито провадження по цивільній справі за його скаргою на дії виконавця, про що останній був повідомлений в той же день. Не зважаючи на це, 30 березня 2015 року державний виконавець виносить постанову про накладення на нього, скаржника, штрафу в сумі 170 грн. за невиконання виконавчого документу, зазначивши, що постанова може бути оскаржена до суду в 10-денний термін. Вважаючи дії державного виконавця протиправними, та такими, що порушили його права, скаржник і просить суд поновити строк для оскарження дій держаного виконавця, визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В судове засідання скаржник та його представник, а також представник відділу ДВС не зявилися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав:

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 8 грудня 2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та прийнято рішення усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_1 в користуванні ОСОБА_2 автомобілем марки ОСОБА_3, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом передання їй дубліката ключів від автомобіля та передачі свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля, не чинити їй перешкоди в користуванні даним автомобілем. Встановлено наступний порядок користування автомобілем ОСОБА_3, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1: перший місяць після набрання законної сили рішенням передати автомобіль у користування ОСОБА_2, наступний місяць за попереднім передати автомобіль у користування ОСОБА_1, в подальшому користуватися автомобілем почергово, з передачею майна щомісячно ( а.п. 48-52 ) і на виконання даного рішення 10 лютого 2015 року судом було видано виконавчий лист.

13 лютого 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 46544187 з примусового виконання виконавчого листа про усунення перешкоди зі сторони ОСОБА_1 в користуванні ОСОБА_2 автомобілем марки РЕНО ОСОБА_3.

17 березня 2015 року держвиконавець зобовязав його, скаржника, зявитися 30 березня 2015 року об 11 год. до відділу ДВС для вилучення дублікату ключів, що останні фактично не було виконано, в звязку з чим 30 березня 2015 року держвиконавцем було винесено постанову про накладення на нього штрафу в сумі 170 грн..

17 квітня 2015 року, на підставі ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а 8 квітня 2015 року направлено подання до Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 в звязку з умисним невиконанням рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як виконавчі листи, що видаються судами.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст .19 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 вищезгаданого Закону, державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 75 вищезгаданого Закону, у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а згідно ч. 3 даної статті якщо оскаржувані дії були прийняті відповідно до закону, то суд відмовляє в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право.

У відповідності до вимог ст.,ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі наведеного, та як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, дії державного виконавця щодо винесення 13 лютого 2015 року постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Прилуцьким міськрайонним судом 10 лютого 2015 року та постанови про накладення штрафу від 30 березня 2015 року, є такими, що ґрунтуються на вимогах Закону України «Про виконавче провадження», вчинені в межах повноважень державного виконавця, та такими, що не порушують прав заявника, тому постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про накладення штрафу є законними та такими, що винесені у відповідності до законодавства.

Суд не може прийняти до уваги посилання скаржника на те, що Законом України «Про виконавче провадження» не визначено порядок та спосіб відділу ДВС в частині передавання автомобіля помісячно між співвласниками, оскільки дане питання в повному обсязі вирішено рішенням суду.

Також суд не може прийняти до уваги інші заперечення скаржника стосовно забезпечення співвласниками автомобіля приведення його до належного технічного стану для належної експлуатації та можливості навмисного знищення даного автомобіля, та іншого, а також того, що на розгляді апеляційного суду знаходиться справа, де скаржник просить визнати за ним право власності на зазначений автомобіль, оскільки державний виконавець, на час виконання виконавчого документу, в повному обсязі керувався вимогами Закону України «Про виконавче провадження» і ніяких порушень даного Закону в його діях суд не вбачає.

Суд також не може прийняти до уваго пояснення скаржника про причини пропуску терміну для подання скарги з поважних причин, оскільки згідно його заяви та матеріалів справи ( а.п. 4 ) представник скаржника 14 квітня 2015 року перебував, особисто, в Прилуцькому міськрайонному суді, що не перешкоджало йому подати скаргу з зазначенням незгоди з постановою держвиконавця від 30 травня 2015 року про накладення штрафу, зазначивши в скарзі, що обгрунтуванння скарги буде надано суду додатково, в звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги як з підстав пропущення строку на оскарження дій державного виконавця, так і з підстав відсутності в діях останнього порушень чинного законодавства.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставні, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 209, 215, 387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця відділу ДВС Прилуцького МРЮ про визнання дій незаконними ВІДМОВИТИ в повному обсязі.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному суді Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Особою, яка була відсутня при проголошенні даної ухвали, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя: