АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7335/15 Головуючий І інстанції: Рубіжний С.О.
Справа № 639/1401/15-ц Доповідач: Пономаренко Ю.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1

ОСОБА_2

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року по справі за позовом Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, треті особи: Жовтневий районний відділ Державної міграційної служби у місті Харкові, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстрації та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ДП «Харківський автомобільний завод» звернулося з вищезазначеним позовом та, з урахуванням уточненої позовної заяви, просило зняти з реєстрації та виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4Г, та її малолітнього сина ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, яка належить ДП «Харківський автомобільний завод».

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 18 грудня 2007 року ДП «Харківський автомобільний завод» набуло право власності на житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою. Зазначене житлова квартира, як службове приміщення було надано працівнику підприємства ОСОБА_6 на підставі ордеру № 001073 від 16.11.2009 року, який виданий на імя ОСОБА_6 та членів його сімї сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 Відповідно до наказу ДП «Харківський автомобільний завод» від 19 червня 2012 року ОСОБА_6С було звільнено з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України. 15 березня 2014 року ОСОБА_6 помер. Також з 15 квітня 2015 року в спірній квартирі зареєстровано малолітню дитину ОСОБА_5, сина ОСОБА_4 На теперішній час залишаються проживати відповідачі по справі, які не є працівниками підприємства. У звязку з чим вважало, що право власності підприємства на спірне житлове приміщення порушено. Оскільки вимоги предявлені до членів працівника підприємства, з яким припинені трудові відносини вважало, що застосування вимог ст. 125 ЖК України, якою передбачені пільги на виселення з наданням іншого житла, не існує.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ДП «Харківський автомобільний завод» відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ДП «Харківський автомобільний завод» звернулося з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду 1 інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_6, як працівник ДП «Харківський автомобільний завод» отримав службове приміщенням разом з членами сімї, відповідачами по справі. Після звільнення з роботи, продовжував проживати у спірному жилому приміщенні, і як пенсіонер за віком мав пільги, які встановлені ст. 125 ЖК України, які надають право при виселенні на отримання іншого житла. А тому не можуть бути виселені і члени його сімї.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що підприємству на праві власності належить житловий будинок за адресою м. Харків, вул. Цементна, 2-а на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 18 грудня 2007 року, яке зареєстровано в Державному реєстрі.

Згідно витягу з рішення Жовтневого райвиконкому № 61-13 від 06.10.2009 року квартира АДРЕСА_1 включено до числа службових жилих приміщень підприємства та відкрито особовий рахунок на вказану квартиру працівнику сімєю з трьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7. На підставі зазначеного рішення на імя ОСОБА_6 з сімєю з трьох осіб видано ордер № 001073 від 16.11.2009 року.

З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_6 працював на підприємстві з 18.12.2002 року по 19 червня 2012 року. Наказом від 19.06.2012 року № 59-К звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України.

15 березня 2014 року ОСОБА_6 помер.

13 вересня 2014 року ОСОБА_7 уклала шлюб, змінивши прізвище на ОСОБА_4. 30 березня 2015 року народила сина ОСОБА_5.

Згідно довідки з місця проживання, в спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_4 та ії син ОСОБА_5

Відповідно до ст. 61 ЖК України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст.64 ЖК України, визначені права і обов'язки членів сім'ї наймача, відповідно до якої члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило окремі квартири.

Відповідно до ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

В силу п.5 ч.І ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено пенсіонерів по старості.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції, що за відповідачами закріплено право на отримання житла при виселенні, оскільки як заявлено в позові, вимогою є виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення, що суперечить вимогам законодавства.

Також судова колегія погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації осіб за місцем проживання, оскільки питання про зняття з реєстрації місця проживання особи не входить до компетенції суду.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними позовних вимог.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Статтею 11 цього Закону визначено, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державйої політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

За таких обставин висновок суду про відсутність підстав передбачених ст.124 ЖК України для виселення відповідачів із службової квартири без надання іншого жилого приміщення є правильним.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні, судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді