Справа № 159/2613/15-ц
Провадження № 2/159/790/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 03 липня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого - судді Панасюка С.Л.,

за участю секретаря Віндюк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

Вимоги обґрунтовані тим, що 19.10.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Тойота», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок якої загинув син позивача ОСОБА_3 Автомобіль був застрахований у відповідача. Останній відмовився відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат в сумі 15612 грн.

Відповідач позов не визнав, покликаючись на те, що норма закону про виплату відшкодування в розмірі 12 мінімальних заробітних плат не діяла в момент укладення страхового договору, а також позивач не є в розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілою. Відшкодування має сплатити винуватець автопригоди.

В позові слід відмовити повністю.

30.11.2012 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8846057 (далі - «Поліс»), строком дії з 01.12.2012 року по 30.11.2013 року, відповідно до якого застраховано цивільну відповідальність осіб, які на законних підставах керують забезпеченим транспортним засобом «Тоyota Саmrу», д.р.н. НОМЕР_1.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п.п.1,3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 3 ст.11 ЦК України також передбачено, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадку завдання шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, виникають два види правовідносин і, відповідно, зобов 'язань:

деліктні правовідносини (зобов'язання), де кредитором виступає потерпіла особа, а боржником - особа, яка завдала шкоди;

договірні правовідносини (зобов'язання), які випливають з укладеного договору на користь третьої особи (договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності), де кредитором виступає особа на користь якої повинно бути здійснене страхове відшкодування (полягає у покритті частини чи усіх збитків завданих внаслідок настання страхової події - спричиненої шкоди з вини страхувальника), а боржником - страховик за цим договором. У цьому випадку зобов 'язання страховика випливають з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а не безпосередньо з самого факту завдання шкоди.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 року № 1961-IV (далі - «Закон»).

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 Закону).

Таким чином, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах визначених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Позивач, посилаючись на ст. 27.3. Закону (в редакції від 04.02.2013 року), просить стягнути з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на її користь 15612 грн. (12 мінімальних заробітних плат), як страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, а саме загибелі її сина ОСОБА_3 внаслідок ДТП, яка мала місце 19.10.2013 року.

Так дійсно, відповідно до п.27.3 ст.27 Закону (в редакції від 04.02.2013 року), страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати), цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Однак, посилання позивача на положення Закону в редакції від 04.02.2013 року є помилковим, оскільки ці положення не діяли на момент укладення договору АВ/8846057 (30.11.2012 року) та згідно закону не можуть до нього застосовуватись.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким вносилися зміни в редакцію Закону від 18.11.2012 року, в частині II Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що норми цього Закону (в редакції від 04.02.2013 року) застосовуються до договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених після набрання чинності цим Законом.

Згідно з п.12 полісу № АВ/8846057, договір обов'язкового страхування між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», було укладено 30.11.2012 року, тобто до набрання чинності Законом в редакції від 04.02.2013 року.

Крім цього, п.27.3 ст.27 Закону, на момент укладення договору № АВ/8846057, а саме 30.11.2012 року, взагалі був зовсім іншого змісту.

Таким чином, при вирішенні цього спору, необхідно керуватись положеннями Закону в редакції від 18.11.2012 року, яка діяла на момент укладення договору.

Відповідно до п.22.3 ст.22 Закону (в редакції від 18.11.2012 року), потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ст.23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі, відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України.

При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3 ст.9 Закону, а різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Відповідно до п.9.3 ст.9, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100000 грн. на одного потерпілого.

Отже, страховик чи МТСБУ, відповідно до п.22.3. ст.22 Закону може відшкодувати не більше 5000 грн. на кожного потерпілого за умови, що в рішенні суду буде визначена моральна шкода на підставі п.1,2 ст.23 ЦК України.

Однак, моральну шкоду позивачу взагалі не може бути відшкодовано відповідачем через те, що вона не є потерпілою у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 18.11.2012 року).

Як зазначалось вище, на відміну від особи, яка скоїла дорожньо-транспортну пригоду та є відповідальною за її наслідки, обов'язок виплати страхового відшкодування виникає у відповідача на підставі договірних зобов'язань, а не із зобов'язання, яке виникає внаслідок заподіяння шкоди.

Зазначене розмежування підстав відповідальності має значення, оскільки збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала.

Пунктом 1.3. ст.1 Закону (в редакції від 18.11.2012 року) визначено, що потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода. цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу. Вищезазначений перелік є вичерпним.

Тобто, потерпілим, відповідно до Закону (в редакції від 18.11.2012 року), є особа, якій безпосередньо в результаті ДТП, транспортним засобом завдано шкоду життю, здоров'ю та/або майну.

Потерпіла особа, що має право на відшкодування моральної шкоди, - ОСОБА_3 - помер.

Законом (в редакції від 18.11.2012 року) не передбачено здійснення виплати страхового відшкодування моральної шкоди страховиком на користь будь якої іншої особи, ніж особа, що постраждала внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, оскільки позивач не є безпосереднім учасником дорожньо- транспортної пригоди, то вона не є потерпілою третьою особою відповідно до Закону, а тому їй не може бути відшкодовано моральну шкоду відповідачем.

Верховний Суд України, в ухвалі від 29 вересня 2010 року (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11642067) зазначив, що відповідно до п.22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а, як встановлено судом, потерпілий за договором страхування загинув.

Отже, позивач не довела, що відповідач порушив її право, а тому в її позові до нього слід відмовити.

Відповідачу належить звернутись з позовом про відшкодування завданої їй моральної шкоди до особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, а не до страховика відповідальності цієї особи.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, на підставі п.п.1,3 ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, п.1.3 ст.1, п.22.3 ст.22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 18.11.2012 року), суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення суми страхового відшкодування відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

ГОЛОВУЮЧИЙ ПАНАСЮК С.Л.