11.12.2015 Єдиний унікальний номер 205/900/15-ц
Справа № 2/205/2472/15
11 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Шавули В.С.
при секретарі Перцевій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про вилучення та передачу предмета застави, -
Позивач в лютому 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, вилучення та передачу предмета застави (а.с.2-4).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNZ0AL000011227, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 16 807,24 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,64% на рік на суму залишку заборгованості за користування, з кінцевим терміном повернення 23.07.2013 року.
З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, відповідач передав в заставу автомобіль RENAULT, модель: Laguna, 2002 року випуску, тип: ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3, який належить йому на праві приватної власності.
Але, в порушення умов кредитного договору позичальник несвоєчасно і не у повному розмірі здійснював повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у зв'язку із чим, станом на 31.12.2014 року має заборгованість у розмірі 62 372,39 доларів США, що еквівалентно 982 988,89 грн., з якої: 15 037,87 доларів США - заборгованість по кредиту; 5 634,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 529,84 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 38 184,76 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 15,86 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 969,36 доларів США - штраф (процентна складова).
Ухвалою суду від 09 квітня 2015 року провадження по цивільній справі закрито(а.с.47), яку ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року скасовано (а.с.70-71).
Ухвалою суду від 04 листопада 2015 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави (а.с.86).
Позивач в особі свого представника діючого за довіреністю - Колотвєй Д.В., у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду законний представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.97).
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час, день та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.99-100).
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Судом встановлено, що 24 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № DNZ0AL000011227, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 16 807,24 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,64% на рік на суму залишку заборгованості за користування, з кінцевим терміном повернення 23.07.2013 року (а.с.12-20).
В забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідач передав в заставу автомобіль RENAULT, модель: Laguna, 2002 року випуску, тип: ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3, який належить йому на праві приватної власності.
Банк свої зобов'язання по кредитному договору виконав належним чином. Але, відповідач порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 31.12.2014 року має заборгованість у розмірі 62 372,39 доларів США, що еквівалентно 982 988,89 грн., з якої: 15 037,87 доларів США - заборгованість по кредиту; 5 634,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 529,84 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 38 184,76 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 15,86 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 969,36 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с.5-7).
Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DNZ0AL000011227 від 24.07.2008 року звернуто стягнення на автомобіль RENAULT, модель: Laguna, 2002 року випуску, тип: ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.45-46).
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст..572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ч.2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.
За ст.. 44 Закону України «Про заставу», заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя.
За змістом ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення.
Як передбачено ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Відповідно умов кредитно-заставного договору № DNZ0AL000011227 від 24.07.2008 року сторонами погоджено, що з метою задоволення своїх, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених договором не будуть виконані.
Згідно ч.1 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.
У відповідності до п.4 ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право продати предмет забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем або на публічних торгах.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, законними, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.
На підставі викладеного і керуючись Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 526, 572, 575, 589, 590, 615, 625 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 222, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про вилучення та передачу предмета застави,- задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Шавула