УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який 01 березня 2013 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів затверджено мирову угоду. За умовами мирової угоди відповідач погодився сплачувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1 300 грн. Відповідач свої зобов'язання за умовами мирової угоди виконує не належним чином, зокрема, декілька місяців аліменти на утримання дитини не сплачував, а в січні 2014 року сплатив аліменти лише в розмірі 1194,03 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі ј частині всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини певного віку, оскільки розмір отримуваної відповідачем заробітної плати більший ніж він зазначав при розгляді справи про стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, надавши належну оцінку наявним у справі доказам та встановивши всі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки матеріальний стан як платника аліментів, так і одержувача аліментів з часу постановлення ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2013 року не змінився, не надано також доказів зміни сімейного стану сторін, а також даних щодо погіршення стану здоров'я когось із них.

В касаційній скарзі заявник посилається на той факт, що на момент розгляду даної справи вона була безробітна, натомість під час укладення мирової угоди вона працювала, проте судами вказана обставина залишена поза увагою. З огляду на те, що позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів у зв'язку зі зміною її матеріального стану через звільнення з роботи, остання не заявляла, доводи касаційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2015 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук