У х в а л а

іменем україни

1 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсною угоду від 27 жовтня 2011 року, укладену між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО»), з додатками до неї за № 1 та № 2; застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь 21 842 грн 11 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 жовтня 2011 року він уклав угоду з ТОВ «АВТО ПРОСТО» про надання послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля ЗАЗ «Сенс», та сплатив вступний внесок у розмірі 2 200 грн 32 коп. У подальшому він ще вносив платежі, всього на загальну суму 45 854 грн 73 коп. Вказував, що відповідач повернув йому сплачені ним кошти у розмірі 23 422 грн 31 коп. Зазначав, що п. 8.2. ст. 8 додатку № 2 до угоди від 27 жовтня 2011 року суперечить п.п. 3, 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зобов'язує учасника підписати додаток № 3 до угоди, з яким він не мав можливості ознайомитись, перед укладенням договору і запропонована в ньому загальна сума боргу (ціна договору) для нього є неприйнятною, а без виконання вказаної умови виконання угоди в цілому не можливе.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано несправедливим положення п. 8.2. ст. 8 додатку № 2 до угоди від 27 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» щодо права споживача на одержання автомобіля після обов'язкового підписання додатку № 3 до угоди.

Визнано недійсним положення п. 8.2. ст. 8 додатку № 2 до угоди від 27 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Визнано недійсним в цілому угоду від 27 жовтня 2011 року, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» та додатки до неї - № 1, № 2.

Ухвалено застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 21 842 грн 11 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «АВТО ПРОСТО», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що угода від 27 жовтня 2011 року суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок здійснення ТОВ «АВТО ПРОСТО» нечесної підприємницької практики, яка є такою, що містить несправедливі умови, а тому угода підлягає визнанню недійсною із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 27 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено угоду з додатками, предметом якої є надання учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля ЗАЗ «Сенс» через механізми надання права на його отримання, передбачені в цій угоді. Відповідно до умов угоди позивач сплатив вступний внесок у розмірі 2 200 грн 32 коп. та 45 854 грн 73 коп. щомісячних внесків.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи убачається, що 27 жовтня 2011, під час укладення угоди, ОСОБА_1 отримав примірник угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Відповідно до ст. 10 угоди від 27 жовтня 2011 року підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї.

Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатку № 2 до угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «Авто Так». При цьому в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання угоди.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 із заявою про розірвання угоди в семиденний термін до ТОВ «АВТО ПРОСТО» не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами угоди.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, всупереч ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, зазначених положень закону не врахував та не вказав, на підставі яких ознак, зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», кваліфікував умови договору як несправедливі, і чи тягне несправедливість цих умов недійсність договору в цілому.

Отже, висновок суду ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Ураховуючи те, що апеляційним судом не встановлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвала суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий : Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко