Справа № 374/340/15-ц Головуючий у І інстанції Потапенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/6098/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 42 02.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

при секретарі - Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Ржищівська міська рада Київської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_8, а відповідач є власником сусідньої квартири №4 у вказаному будинку. На початку квітня 2015 року відповідач встановила додаткові вхідні двері до її квартири, які відкриваються назовні коридору загального користування.

Вказував, що він та інші мешканці будинку звернулися до відповідача з вимогою не робити самовільне переобладнання вхідних дверей, оскільки це суперечить вимогам закону та спричиняє додаткові незручності мешканцям будинку в користуванні коридором загального призначення та створює реальну загрозу життю і здоров'ю людей у разі виникнення пожежі, однак відповідач на їх вимогу не відреагувала. 17 квітня 2015 року позивач звернувся до виконавчого комітету Ржищівської міської ради зі скаргою на дії відповідача. 13 липня 2015 року виконавчий комітет Ржищівської міської ради надіслав лист ОСОБА_2, в якому запропоновано їй переобладнати вхідні двері таким чином, щоб вони відкривалися всередину квартири. Проте відповідач вказаний лист залишила без виконання.

Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_3 не може належним чином користуватися своєю квартирою, чим порушуються його права як власника квартири, позивач просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ним квартирою АДРЕСА_8 шляхом зобов'язання відповідача привести (переобладнати) вхідні двері квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_8, шляхом зобов'язання відповідача привести (переобладнати) вхідні двері квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

При цьому зазначає, що суд залишив поза увагою, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його права користування та розпорядження своєю квартирою у зв'язку з встановленням відповідачем додаткових вхідних дверей. В матеріалах справи відсутні докази перешкоджання позивачу з боку відповідача у користуванні належною йому квартирою. Також позивач не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачем вимог ДБН, протипожежної безпеки та інших норм.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем при установці додаткових вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 були порушені права власника квартири № 3 цього ж будинку - ОСОБА_3 внаслідок обмеження його вільного доступу до квартири та вільного виходу з квартири, оскільки у випадку відчинених додаткових вхідних дверей відповідача до квартири №4 вхідні двері позивача до квартири №3 повністю щільно блокуються.

Також суд зазначив, що переобладнання відповідачем вхідних дверей в напрямку виходу із квартири №4 із відчиненням дверей на сходову клітку в бік до сходів на другий поверх будинку неможливе через порушення п.2.34 ДБН В.2.2-15-2005 та не відповідає вимогам протипожежної безпеки, а саме, позбавляє позивача на безперешкодну евакуацію з його квартири у разі виникнення пожежі, якщо вхідні двері відчинені до квартири відповідача, погіршує умови експлуатації і проживання позивача, додаткові двері відповідача не обладнані пристроєм для самозачинення.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачу ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 лютого 2005 року №273 (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/2 частини сусідньої квартири АДРЕСА_1 (а.с.53-55).

По справі встановлено, що ОСОБА_2 встановила додаткові вхідні двері до належної їй квартири, що відкриваються назовні коридору загального користування.

З листа виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 4-39/К.2842 від 13 липня 2015 року, складеного за результатами звернення ОСОБА_3 на дії відповідача щодо встановлення вхідних дверей до квартири, вбачається, що за роз'ясненнями відповідних служб у відповідності до п.5.28 ДБН В.1.1-7-2002 у випадках, коли в багатоквартирних житлових будинках загальний коридор має вузьку ширину або дверні полотна знаходяться з двох сторін, за вимогами пожежної безпеки вхідні двері повинні відчинятися тільки всередину. На одній сходовій площадці у будинку знаходяться чотири квартири, які відповідно до проекту будівництва мають вхідні двері, які відчиняються всередину, тому в разі заміни дверей необхідно було притримуватися будівельних норм, тобто встановлювати нові двері всередину. ОСОБА_2 запропоновано переставити дверне полотно всередину відповідно до вимог державних будівельних норм (а.с.9).

Листом архітектурно-планувального бюро «Агропроект» від 3 вересня 2015 року ОСОБА_2 повідомлено, що, як правило, двері із сходової клітки повинні відкриватись в середину квартири, але якщо при конструктивному вирішенні вхідних дверей в квартиру виникає необхідність відкривати їх на сходову клітку, то згідно п.п 2.34 і 4.9 ДБН В.2.2-15-2005 таке можливе при двох умовах: 1) відкриті двері не повинні зменшувати ширину східців і перехідної площадки сходової клітки; 2) двері, що відкриваються на сходову клітку, повинні бути обладнанні пристроєм для їх самозакривання. При цьому зазначено, що ОСОБА_2 перша умова витримана, а друга умова буде витримана, якщо вона поставить на двері відповідний пристрій (а.с.24).

Також по справі встановлено, що мешканці будинку АДРЕСА_1 не заперечують щодо встановлення ОСОБА_2 зовнішніх вхідних дверей до належної їй квартири (а.с.23).

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно - технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з положеннями ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовуючи вимоги позову ОСОБА_3 послався на те, що встановлення відповідачем додаткових вхідних дверей до своєї квартири АДРЕСА_3, які відкриваються назовні коридору загального користування суперечить вимогам закону та спричиняє додаткові незручності мешканцям будинку в користуванні коридором загального призначення та створює реальну загрозу життю і здоров'ю людей у разі виникнення пожежі. Внаслідок таких дій відповідача позивач не може належним чином користуватися своєю квартирою №3 у будинку АДРЕСА_1, чим порушуються його права, як власника квартири.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 при установці додаткових вхідних дверей до належної їй квартири АДРЕСА_3 були порушені права власника квартири № 3 цього ж будинку - ОСОБА_3 внаслідок обмеження його вільного доступу до квартири та вільного виходу з квартири, оскільки у випадку відчинених додаткових вхідних дверей відповідача до квартири №4 двері позивача до квартири №3 повністю щільно блокуються. На підтвердження цих обставин суд послався на фотознімки, надані позивачем (а.с.38-47), фотознімки, надані відповідачем (а.с.50-52), лист виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області №4-39/К.2842 від 13 липня 2015 року, складеного за результатами звернення ОСОБА_3 на дії відповідача щодо встановлення вхідних дверей до квартири (а.с.9), покази свідка ОСОБА_4

При цьому на порушення ст.ст.10, 60 ЦПК України, суд першої інстанції ухвалив рішення, що ґрунтується на припущеннях, оскільки вказані вище докази з огляду на положення ст.59 ЦПК України не є допустимими доказами на підтвердження порушення права позивача, як власника квартири АДРЕСА_8 щодо обмеження його вільного доступу до квартири та вільного виходу з квартири.

В матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач внаслідок встановлення додаткових вхідних дверей до належної їй квартири АДРЕСА_1 чинить перешкоди позивачу у користуванні належною йому квартирою №3 у цьому ж будинку.

Що стосується висновків суду про те, що переобладнання відповідачем вхідних дверей в напрямку виходу із квартири №4 із відчиненням дверей на сходову клітку в бік до сходів на другий поверх будинку неможливе через порушення п.2.34 ДБН В.2.2-15-2005 та не відповідає вимогам протипожежної безпеки, а саме, позбавляє позивача на безперешкодну евакуацію з його квартири у разі виникнення пожежі, якщо вхідні двері відчинені до квартири відповідача, погіршує умови експлуатації і проживання позивача, додаткові двері відповідача не обладнані пристроєм для самозачинення, то вони є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи не має підтверджень порушення ОСОБА_2 п.2.34 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» та п.п.5.18, 5.28 ДБН В.1.1.7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва».

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно листа архітектурно-планувального бюро «Агропроект» від 3 вересня 2015 року ОСОБА_2 при встановленні додаткових вхідних дверей до квартири витримано п.2.34 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення».

Для з'ясування вказаних вище обставин апеляційним судом відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України позивачу було роз'яснено його право на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи, однак позивач такого клопотання не заявив.

Таким чином позивач не довів тих обставин, на які посилався як на обґрунтування позовних вимог, тому у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення його позову.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 і ч.5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 267 грн. 96 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і в позові ОСОБА_3 відмовляє, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 267грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 16 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Ржищівська міська рада Київської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 267 грн. 96 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді