АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Вербової І.М.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2014 року даний позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_2 з виплатою йому грошової компенсації в розмірі 77 836 грн. та визнано право власності на цю частку квартири за ОСОБА_2

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Апелянт посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими за відсутності висновку експертизи щодо неможливості виділення його частки в натурі та спільного користування квартирою. Вважає, що суд безпідставно визначив та стягнув грошову компенсацію його частки за Звітом про оцінку майна, оскільки вартість спірної квартири в ньому є заниженною, що підтверджується відомостями у друкованому виданні безкоштовних оголошень AVIZO № 25 від 02.04.2015 року, які містять пропозиції щодо продажу аналогічних квартир. Крім того, суд не урахував, що він не має у власності іншого житла.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній. Пояснив, що він у спірній квартирі не зареєстрований, оскільки зареєстрований у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 у двох із своєю матір'ю. На даний час вони мешкають у селі, де у матері є будиночок і він здійснює догляд за матір'ю та допомагає їй. У квартирі за місцем його реєстрації ніхто не проживає, але вона не оформлена у власність. Зазначив, що в нього немає на праві власності іншої квартири, тому не можна припиняти його частку у власності на спірну квартиру.

Представник позивача - адвокат Старчук Є.В. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін,подав письмові заперечення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_2.

При цьому позивачу належить 2/3 частини вказаної квартири, а відповідачеві - 1/3 частина.

Сторони по справі не є членами однієї сім'ї, не перебувають між собою в родинних відносинах, між ними відсутня згода щодо порядку користування спільною власністю та існують спори, які неодноразово були предметом судового розгляду за їх позовами.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

Згідно Висновку про вартість об'єкта - квартири АДРЕСА_2, зробленого експертом ТОВ «Агенство Експертної оцінки», яке має Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 11849/11 виданий Фондом Державного майна України 18.05.2011 року, станом на 24.03.2014 року ринкова вартість квартири склала 233 507 грн., а вартість 1/3 частини квартири - 77 836 грн. ( а.с.84-118).

Позивачем внесено на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва 77 836 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з доведеності позову та наявності підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідача на його частку у спільному майні. При цьому суд взяв до уваги Звіт про проведення незалежної оцінки вартості спірної квартири, відповідно до якого її вартість станом на 24.03.2014 року становить 233 507 грн. й ту обставину, що позивач вніс на депозитний рахунок суду вартість 1/3 частки спірної квартири.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, доказах, досліджених у судовому засіданні, яким надана належна правова оцінка.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не урахував тієї обставини, що він не має у власності іншого житла, не може бути прийнято до уваги, з огляду на те, що судом беззаперечно встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає, мешкає та зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_1, яку він і сам зазначає, зокрема, у заявах до суду, виданій ним довіреності на представництво його інтересів в суді, в апеляційній скарзі (а.с.131,151,176), а отже припинення його права власності не завдасть йому істотної шкоди, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими при розгляді справ № 6-8цс-11, № 6-68цс14, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки вартості квартири колегія суддів вважає недоведеними, оскільки оголошення в газеті AVIZO містять лише пропозиції продавців нерухомості станом на 02.04.2015 року, майже через півроку після ухвалення судового рішення, не можуть бути доказом ринкової вартості саме спірної квартири та не спростовують висновку щодо вартості квартири у Звіті про проведення незалежної оцінки вартості спірної квартири складений суб'єктом оціночної діяльності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/28686/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9556/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.