Справа № 760/9040/15-ц
Провадження № 2-4348/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Кучерині Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

05.05.2015 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилається на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на будинок від 25.10.2007 року.

18.02.2009 року її дочка, ОСОБА_3, уклала шлюб з відповідачем після чого відповідач вселився в спірний будинок та був зареєстрований за спірною адресою 23.04.2009, як член сім`ї власника.

Між тим, сімейне життя її дочки ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 не склалося, що призвело до припинення сімейних відносин між ними.

На початку квітня 2014 року відповідач забрав всі свої речі і виїхав зі спірного будинку. З того часу відповідач не проживає в спірному будинку, житлом не цікавиться, за комунальні послуги він не платить, витрат по утриманню будинку не несе, ніяких його речей в спірному будинку немає. Де він проживає на даний час позивачка не знає.

01.09.2014 року шлюб між її дочкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано.

З огляду на те, що відповідач у спірному будинку більше року не проживає без поважних причин, позивачка просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірному будинку.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Посилаються на те, що відповідач проживає в спірному будинку і добровільно його не залишав. Після конфлікту з позивачкою, її чоловіком та своєю колишньою дружиною в серпні 2014 року був вимушений перейти проживати до підвального приміщення будинку, який будується на тій же земельній ділянці, де розташований спірний будинок. Там він проживав до жовтня 2014 року, до холодів. Після цього, враховуючи, що в недобудові відсутні вікна, двері, світло, воді, опалення, переїхав проживати до свого знайомого. При цьому, він допомагав по господарству своїй колишній дружині в спірному будинку.

Всі судові повістки та повістки з військкомату йому надходили на спірну адресу та були фактично вручені за цією адресо.

Його не проживання в спірному будинку було вимушеним та амло тимчасовий характер, оскільки між ним та відповідачкою, її чоловіком та дочкою, колишньою дружиною відповідача, постійно виникали сварки, конфлікти, що змусило його перейти проживати в підвал недобудови. При цьому, фактично він не проживає в спірному будинку лише два тижні, а не з квітня 2014, як стверджує позивачка. Після зими він повернувся в спірний будинок, проживає, то в будинку, то в недобудові. Таким чином на даний час відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі.

Просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 25 жовтня 2007 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 17.10.2007 року № 1854-С/ЖБ, належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 (а.с. 9).

18.02.2009 року дочка позивачки, ОСОБА_3, уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4

Після чого, відповідач як член сім`ї власника житла був поселений до спірного будинку АДРЕСА_1 та 23.04.2009 року зареєстрований за спірною адресою, що позивачкою не оспорюється.

Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2014 року шлюб між її дочкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано (а.с. 8).

Згідно довідки форми № 3 на даний час в спірному будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, її чоловік - ОСОБА_5, їх дочка - ОСОБА_3, онуки - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та відповідач - ОСОБА_2 (а.с. 11).

Позивачка пояснила у судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_2, колишній чоловік її дочки ОСОБА_3, був поселений та зареєстрований у спірному будинку як член сім`ї власника, за її згоди.

В зв'язку з погіршенням сімейних відносин між її дочкою та відповідачем, останній, після сварки в квітні 2014 року, забрав всі свої речі та переїхав проживати до недобудованого будинку АДРЕСА_2, де проживав до жовтня 2014 року. Після цього виїхав у невідомому напрямку з усіма речами. На даний час місце проживання відповідача їй не відоме.

Позивач стверджує, що відповідач більше року, з квітня 2014, в спірному будинку не проживає без поважних причин, не цікавиться житлом, не несе витрати на його утримання та оплату комунальних послуг, тому має бути визнаний таким, що втратив право користування житловою площею в спірному будинку.

Разом з цим, вказані обставини, щодо не проживання відповідача в спірному будинку більше року без поважних причин, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді.

Встановлено, що між сторонами, позивачкою та відповідачем, її колишнім зятем, на початку 2014 року виникли конфліктні стосунки. Конфлікт виник на грунті погіршення взаємовідносин між подружжям ОСОБА_3 (дочка позивачки) та ОСОБА_2 (колишній зять позивачки, відповідач).

Відповідач зазначив, що коли у нього почали псуватися відносини з дружиною ОСОБА_3, яка є дочкою позивачки, остання разом зі своїм чоловіком та дочкою почали створювати для відповідача нестерпні умови.

Між ним, з одного боку, та колишньою дружиною, її батьками (позивачка та її чоловік), з іншого боку, постійно виникали сварки, одна з яких, в серпні 2014 року закінчилася викликом співробітників міліції. Після таких сварок він, відповідач, вимушений був уходити ночувати до підвального приміщення в недобудові, розташованій на тій же земельній ділянці, що і будинок позивачки.

Відповідач також зазначив, що після того, як у нього з дружиною почали псуватися стосунки, зима - весна 2014 року, він переїхав проживати до кімнати, де живуть його сини ОСОБА_10 і ОСОБА_8. Літом 2014 року тимчасово проживав в підвалі недобудови через конфлікт з колишнім тестем.

Відповідач стверджує, що він добровільно ніколи не залишав спірний будинок. Його тимчасове переселення в підвал недобудови відбувалося через конфлікт з колишніми тестем та тещею, позивачкою.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, які є сусідами сторін, показали суду, що вони бачать як відповідач заходить до подвір`я спірного будинку АДРЕСА_1. Разом з цим, їм не відомо в якій кімнаті і якого будинку спірного чи недобудованого відповідач проживає. Зі слів відповідача їм відомо, що він проживає саме в спірному будинку.

Свідок ОСОБА_12 показав суду, як відповідач минулого тижня чистив каналізацію за спірною адресою. Бачив, як відповідач гуляє з дітьми. Йому також відомо, що відповідач поряд зі спірним будинком будує новий, який на даний час є недобудовою. Свідок ОСОБА_12 також показав, що з того часу як відповідач посварився зі своєю дружиною, це з осені 2014 року, він проживав в підвалі недобудови.

Разом з цим, допитані в судовому засіданні в якості свідків позивачка ОСОБА_1, її дочка ОСОБА_3, колишня дружина відповідача, свідок ОСОБА_13, яка орендує кімнату в спірному будинку, показали суду, що відповідач не проживає в спірному будинку з квітня 2014 року, коли він забрав всі свої речі і пішов проживати до підвального приміщення недобудови, де проживав до квітня 2014 року.

З Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 24 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 не проживає в спірному будинку АДРЕСА_1 більше одного року. Особистих речей його в будинку не виявлено.

Разом з цим, свідок ОСОБА_13 показала суду, що підписала вона цей Акт від 24.04.2015 ввечері, день не пам`ятає, коли до неї в кімнату зайшла позивачка з проханням підписати цей Акт. Як і коли проводилося обстеження спірного будинку, на встановлення факту не проживання відповідача, та складання вказаного Акту вона пояснити не змогла. Виходячи з цього, суд критично оцінює вказаний доказ, наданий позивачем, при вирішенні даної справи.

Судом також досліджені повістка про виклик на 23.02.2015 до Солом`янського РДК м. Києва на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 26), судова повістка про виклик до суду на 11.06.2015 (а.с. 30), які вручені відповідачеві за спірною адресою.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що між сторонами існують гострі конфліктні стосунки, які призвели до того, що відповідач був вимушений спочатку перейти проживати в підвальне приміщення недобудови, а з настанням холодів, в жовтні 2014, переїхав проживати до свого знайомого.

Позивачка, її дочка, які є учасниками цього конфлікту з відповідачем, показали в судовому засідання, що відповідач після однієї зі сварок проживав в недобудові аж до настання холодів в жовтні 2014 року.

З пояснень в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1, показань свідка ОСОБА_3, дочки позивачки, вбачається, що між сторонами існують конфліктні відносини, позивачка категорично заперечувала і заперечує проти проживання відповідача в спірному будинку.

Позивачка в ході розгляду справи неодноразово стверджувала, що вона не допустить щоб відповідач проживав за спірною адресою. При цьому позивачка всіляко демонструвала наявність конфліктних стосунків з відповідачем та небажання впускати його до спірного будинку.

При цьому, твердження позивачки про те, що недобудований будинок розташований за іншою адресою, ніж спірний, зокрема, за твердженнями позивачки він має АДРЕСА_2, тоді як спірний будинок має НОМЕР_1 по тій же вулиці, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки жодного доказу на підтвердження вказаних обставин позивачкою надано не було.

З огляду на викладене, враховуючи обставини при яких відповідач залишив спірний будинок, наявність глибокого конфлікту між сторонами, як з приводу проживання відповідача в спірному будинку так і з інших обставин, що виникли на грунті особистих неприязних відносин, суд дійшов висновку про те, що конфліктні стосунки між сторонами протягом 2014 року набували постійного характеру, що створювало негативну атмосферу в будинку, в зв'язку з чим відповідач вимушений був залишити спірний будинок і проживати у недобудові, розташованій на тій же земельній ділянці, де знаходиться і спірний будинок АДРЕСА_1. При цьому недобудову, в підвальному приміщенні якої тимчасово проживав відповідач, і яка не має, а ні вікон, а ні дверей, а ні світла, води, каналізації, не можна вважати житловим приміщенням, в розумінні ЖК.

Таким чином, суд вважає, що не проживання відповідача у спірному будинку є вимушеним, а не безпричинним, як на тому наполягає позивач.

У разі виникнення спору між власником житла та особами, які вселились в житлове приміщення як члени його сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права має відбуватись згідно вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік без поважних причин.

При цьому виселення члена сім`ї власника житла без надання йому іншого житла за нормами Житлового кодексу можливе лише у випадку, передбаченому ст. 116 ЖК, а саме: якщо такий член сім`ї систематично руйнує чи псує житлове приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил спільного проживання робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі або в одному будинку, а заходи попередження і громадського впливу виявилися марними.

Встановлено, що позивачка посилається лише на один довід визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком - це безпричинне його непроживання понад встановлені законом строки - один рік.

Однак, позивачка не навела суду беззаперечних доказів безпричинного непроживання відповідача в спірному будинку понад один рік, як те передбачає ст. 405 ЦК України, якою врегульоване питання визнання особи такою, що втратила право користування приватним житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи обставини наведені вище, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1, тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 405, 406 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: