Справа № 750/5679/14 Провадження № 22-ц/795/38/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Логвіна Т.В. Доповідач - Шарапова О. Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової О.Л.
суддів:Литвиненко І.В., Євстафіїва О.К.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна, -

в с т а н о в и в:

В червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9, 1951 року народження, з лютого 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати спільною сумісною власністю банківський вклад в сумі 34 000 грн. та придбані транспортні засоби; виділити їй п половину банківського владу в сумі 17 000 грн. та автомобілі ЗІЛ-157, ГАЗ 66, Луаз-68.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона та ОСОБА_9 з лютого 1995 року проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу в її будинку АДРЕСА_1. За час спільного проживання вони за спільні кошти придбавали транспортні засоби та здійснили вклад в банківську установу. В 2009 році ОСОБА_9 видав на її ім.»я довіреність на право розпорядження вкладом, який знадиться у банківські установі. В 2013 році ОСОБА_9 видав на її ім.»я довіреність для оформлення спадкових справ. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. Відповідачка по справі, яка є донькою ОСОБА_9, власноручно написала заяву про згоду на бронювання місця на кладовищі для її, позивачки, біля могили батька. В цій заяві відповідачка визнавала факт спільного проживання її, позивачки, та ОСОБА_9 та ведення спільного господарства протягом 25 років. На даний час у неї виникають суперечки з відповідачкою з приводу придбаного майна.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які зазначали, що вона та ОСОБА_9 проживали однією сім»єю, були пов»язані спільним побутом, спільно несли витрати по утриманню сім»ї. Апелянт вказує на те, що суд не дав належної оцінки заяві відповідачки про згоду на бронювання місця на кладовищі біля могили батька, в якій відповідачка визнавала факт спільного проживання її, позивачки, та ОСОБА_9 та ведення спільного господарства протягом 25 років. Апелянт зазначає, що в 2009 році ОСОБА_9 видав на її ім.»я довіреність на право розпорядження банківським вкладом, але вказаним обставинам суд не дав належної правової оцінки. Апелянт посилається на те, що фотокартками підтверджується факт спільного відпочинку її та ОСОБА_9, тобто спільного побуту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_16 був розірваний 28 червня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому.

17 листопада 2009 року між ВАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_9 був укладений договір строкового банківського вкладу на суму 34 000 грн; датою вимоги вкладника вкладу є 17 травня 2010 року.

17 листопада 2009 року ОСОБА_9 надав позивачці довіреність на право розпорядження вищезазначеним вкладом.

29 жовтня 2013 року ОСОБА_9 надав позивачці довіреність на право оформлення його спадкової справи на майно ОСОБА_18; вказана довіреність посвідчена державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори, зареєстрована в реєстрі за № 1 -1688. Вказана довіреність була складена та посвідчена в АДРЕСА_2.

Згідно з даними центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Чернігов, Чернігівського, Городнянського, Куликівського та Ріпкинського районів при ДАІ УМВС в Чернігівській області від 28 листопада 2014 року за ОСОБА_9 зареєстровані наступні транспортні засоби : Луаз 969 М, 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( право керування); RENAULT 9, 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ( право керування); ГАЗ 53, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3; ГАЗ 6604, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4; ЗІЛ 157, 1955 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні докази того, що позивачка та ОСОБА_9 проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу; що транспортні засобу були придбані ОСОБА_9 та позивачкою за спільні кошти; позивачкою не надано доказів того, що банківський вклад здійснений за рахунок спільних коштів позивачки та ОСОБА_9; з 2008 року ОСОБА_9 була встановлена 1 група інвалідності і він потребував стороннього догляду, який здійснювала відповідачка у АДРЕСА_2, що підтверджується актами соціальних служб.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року « Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» розглядаючи спори, пов»язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу, а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, тощо.

Тобто, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об»єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо : 1) майно придбане внаслідок внаслідок спільної праці таких осіб, як сім»ї; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тобто, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім»єю , слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. ( Правова позиція ВСУ від 25 грудня 2013 року по справі № 6 - 135 цс13).

Як вбачається з довідки центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Чернігов, Чернігівського, Городнянського, Куликівського та Ріпкинського районів при ДАІ УМВС в Чернігівській області від 28 листопада 2014 року за ОСОБА_9 зареєстрований ЗІЛ 157, 1955 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, який придбаний 21 вересня 2000 року.

В ході розгляду справи позивачкою не надано доказів того, що вказаний транспортний засіб придбаний нею та ОСОБА_9 за спільні кошти.

Як вбачається з довідки центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Чернігов, Чернігівського, Городнянського, Куликівського та Ріпкинського районів при ДАІ УМВС в Чернігівській області від 28 листопада 2014 року за ОСОБА_9 на праві керування зареєстровані: Луаз 969 М, 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; RENAULT 9, 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вказані транспортні засоби не належали ОСОБА_9 на праві власності, тобто дані транспортні засоби взагалі не можуть бути предметом поділу.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2006 року ОСОБА_9 була вперше встановлена 1 група інвалідності , він потребував стороннього догляду ( а.с.100, 108). З 01 вересня 2008 року ОСОБА_9 була безстроково встановлена 1 група інвалідності і він потребував стороннього догляду ( а.с. 108).

Відповідачка з 30 жовтня 2006 року по 14 лютого 2010 року та з 05 лютого 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 одержувала державну допомогу у зв»язку з доглядом за інвалідом 1 групи ОСОБА_9, що підтверджується довідками управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради ( а.с. 100, 101). Факт догляду відповідачкою за місцем свого проживання ( АДРЕСА_2) ОСОБА_9, як інваліда 1 групи, також підтверджується актами обстеження, проведеними соціальними працівниками відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги Територіального центру соціального обслуговування в період з листопада 2006 року по листопад 2008 року ( а.с. 114-125).

Як вбачається з довідки центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Чернігов, Чернігівського, Городнянського, Куликівського та Ріпкинського районів при ДАІ УМВС в Чернігівській області від 28 листопада 2014 року за ОСОБА_9 зареєстровані: ГАЗ 53, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, який придбаний 07 червня 2007 року; ГАЗ 6604, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, який придбаний 14 травня 2008 року.

Вказані транспортні засоби придбані в період часу, коли ОСОБА_9 була встановлена 1 група інвалідності , він потребував стороннього догляду і відповідачка здійснювала догляд за інвалідом першої групи за адресою : АДРЕСА_2 ( а.с. 100, 101, 114-125), тобто в матеріалах справи відсутні належні докази того, що у вказаний період позивачка та ОСОБА_9 проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2009 року між ВАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_9 був укладений договір строкового банківського вкладу на суму 34 000 грн.

Вказаний договір банківського вкладу укладений в період часу, коли ОСОБА_9 була встановлена 1 група інвалідності , він потребував стороннього догляду і відповідачка здійснювала догляд за інвалідом першої групи за адресою : АДРЕСА_2 ( а.с. 100, 101, 114-125), тобто в матеріалах справи відсутні належні докази того, що договір банківського вкладу укладений і грошові кошти внесені у період, коли позивачка та ОСОБА_9 проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

За таких обставин, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні докази того, що транспортні засобу були придбані ОСОБА_9 та позивачкою у період проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та за спільні кошти ; позивачкою не надано доказів того, що банківський вклад здійснений у період проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та за рахунок спільних коштів позивачки та ОСОБА_9

Доводи апелянта про те, що суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які зазначали, що вона та ОСОБА_9 проживали однією сім»єю, були пов»язані спільним побутом, спільно несли витрати по утриманню сім»ї не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки показання цих свідків не підтверджують, що автомобіль ЗІЛ 157, 1955 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, був придбаний нею та ОСОБА_9 за спільні кошти. Крім того, показання цих свідків спростовуються як показаннями свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_15, так і актами обстеження, проведеними соціальними працівниками відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги Територіального центру соціального обслуговування про те, що відповідачка здійснювала догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_9 за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 ( а.с. 114-125), довідками управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про те, що відповідачка в період з 30 жовтня 2006 року по 14 лютого 2010 року та з 05 лютого 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 одержувала державну допомогу у зв»язку з доглядом за інвалідом 1 групи ОСОБА_9 ( а.с. 100, 101).

Доводи апелянта про те, що суд не дав належної оцінки заяві відповідачки про згоду на бронювання місця на кладовищі біля могили батька, в якій відповідачка визнавала факт спільного проживання її, позивачки, та ОСОБА_9 та ведення спільного господарства протягом 25 років не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_7 пояснила, що поховання батька відбулося 08 січня 2014 року. Наступного дня ОСОБА_5 попросила її написати заяву щодо бронювання місця на кладовищі біля могили батька. В той період часу вона була пригніченою, писала заяву зі слів ОСОБА_5 і змісту цієї заяви не придала значення; слова « 25 лет» в цій заяві дописані сторонньою особою.

Такі твердження ОСОБА_7 будь-якими доказами не спростовані. Крім того, в заяві від 09 січня 2014 року про бронювання місця на кладовищі взагалі не зазначений конкретний період проживання , за твердженнями ОСОБА_22, останньої з ОСОБА_9 як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу. Діюче законодавство не передбачає відповідальності за викладення в таких заявах неправдивих даних; зміст такої заяви спростовується актами обстеження, проведеними соціальними працівниками відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги Територіального центру соціального обслуговування про догляд саме відповідачкою за місцем свого проживання ( АДРЕСА_2) ОСОБА_9, як інваліда 1 групи, а тому оцінюючи

письмові докази у їх сукупності, апеляційний суд знаходить , що заява про бронювання місця на кладовищі від 09 січня 2014 року не є належним доказом по справі.

Доводи апелянта про те, що в 2009 році ОСОБА_9 видав на її ім.»я довіреність на право розпорядження банківським вкладом, але вказаним обставинам суд не дав належної правової оцінки, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки видача довіреності не підтверджує факту проживання позивачки і ОСОБА_9 як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, а довіреність була видана в період часу, коди ОСОБА_9 була встановлена перша група інвалідності, він потребував стороннього догляду і цей догляд здійснювала відповідачка по АДРЕСА_2, що підтверджується письмовими доказами по справі.

Доводи апелянта про те, що фотокартками підтверджується факт спільного відпочинку її та ОСОБА_9, тобто спільного побуту, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі.

Крім того, встановлення факту проживання позивачки та ОСОБА_9 однією сім»єю без реєстрації шлюбу не викликає правових наслідків.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 надані договір від 01 липня 2011 року, укладений між нею та ОСОБА_23, про проведення ремонтних робіт в будинку за адресою : АДРЕСА_3 та договір від 01 вересня 2011 року, укладений між нею та ОСОБА_23, про проведення будівельних робіт в будинку за адресою : АДРЕСА_2.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 пояснила, що вказані житлові будинку на праві власності належали ОСОБА_9, останній не надавав їй довіреності на укладання цих правочинів.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд знаходить, що договір від 01 липня 2011 року та договір від 01 вересня 2011 року не є належними доказами по справі, оскільки вони не підтверджують факт проживання позивачки та ОСОБА_9 як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу і вказані правочини укладені без згоди власника майна, яка має бути оформлена у встановленому законодавством порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, , 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: