АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7116/14-ц Номер провадження 22-ц/786/561/15Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Панченка О.О., Бутенко С.Б.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщин,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщинипісля смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 належала в рівних частках ( по 1/2 частині) її батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а її матір фактично прийняла спадщину після смерті батька так як постійно з ним проживала. При житті матір залишила на її ім'я заповіт, яким заповідала саме їй усе майно. Інших спадкоємців першої черги на прийняття спадщини після смерті матері немає. Після смерті матері вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про отримання спадщини, однак приватний нотаріус відмовив їй у відкритті спадкової справи, бо вона пропустила строк на прийняття спадщини. Зазначала, що вона пропустила строк на прийняття спадщини бо доглядала за онуками близнюками, поки їхні батьки були на роботі. Внуки часто хворіли, а отже звернення її до нотаріуса було неможливим.

Просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2014 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

ОСОБА_2 оскаржила рішення місцевого суду, в апеляційній скарзі просила його скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити. Вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її ( ч. 1 ).

Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, поважними причинами пропуску строку можна вважати, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За приписами ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3. Після її смерті залишилося спадкове майно.

Згідно заповіту від 04.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Полтавської нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровим №2-523, ОСОБА_3 заповідала своїй доньці позивачці по справі ОСОБА_6 належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_1

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, на позицію висловлену у абзаці 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якої при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

При цьому, позивачка не надала суду першої та апеляційної інстанцій доказів того, що вона зверталась до нотаріуса з приводу отримання спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 і що їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Окрім того, ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції жодного доказу у підтвердження того, що вона пропустила строк на прийняття спадщини після смерті матері із поважних причин, що ОСОБА_3 була її матір'ю, що вона дійсно здійснювала догляд за онуками близнюками у період шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини, і що окрім неї такий догляд не могли здійснювати батьки дітей.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивачка пояснювала, що її дочка, матір близнюків, перебувала на час смерті ОСОБА_3 у квітні 2014 року та до кінця серпня 2014 року у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, отже навіть не враховуючи тієї обставини, що позивач не надала жодного доказу у підтвердження того, що її дочка із кінця серпня перервала відпустку по догляду за дітьми та вийшла на роботу, позивач із квітня 2014 року по вересень 2014 року мала змогу звернутись до нотаріуса та подати заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_7 надавала пояснення, що вона забула про те, що повинна подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.

Проаналізувавши матеріали справи та враховуючи, що позивачка ОСОБА_2 не надала доказів того, що вона зверталася до нотаріальної контори у листопаді 2014 року, не зазначила об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для неї на вчинення дій щодо подачі заяви про прийняття спадщини в установлений строк та не надало доказів здійснення нею догляду за онуками близнюками, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_8 про неповне дослідження судом першої інстанції наданих нею доказів.

Так, свідоцтво про народження позивачки, яке підтверджує родинні зв'язки із спадкодавцем ОСОБА_3 було надано вже після ухвалення судового рішення та приєднано до апеляційної скарги, постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачкою не було надано до суду першої інстанції, як не надано і під час апеляційного розгляду справи.

Не було надано будь-яких доказів на підтвердження здійснення догляду за малолітніми онуками, які часто хворіють, окрім того, ОСОБА_2 не скористалася своїм правом та не заявляла у суді першої та апеляційної інстанції клопотань про витребування необхідних доказів з медичних установ, з отриманням яких у неї виникли труднощі.

Тобто, судом у повному обсязі було встановлено і досліджено предмет доказування по цивільній справі, виходячи із тих доказів, які надавалися позивачем по справі.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2014 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль