АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1953/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ПасинокВ.С.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності,

встановила:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності, в якому просив визнати недійсним договір №408025 від 17 листопада 2012 року, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», та стягнути з відповідача на його користь сплачені за недійсним договором кошти в сумі 86 054 грн. 36 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначав, що на час укладення угоди діяльність відповідача мала ознаки фінансової послуги, що пов'язана із залученням фінансових активів від фізичних осіб та підпадала під дію Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема, щодо необхідності ліцензування такої діяльності.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02.06.2011 року, яким статтю 5 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» доповнено таким видом фінансової послуги як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, набрав чинності 09.01.2012 року, отже, з цього часу фінансова установа мала право на здійснення таких послуг лише за наявності відповідної ліцензії.

Тлумачення судом визначеного вказаним законом річного строку для приведення діяльності фінансових установ у відповідність із Законом та Ліцензійними умовами як дозвіл у вказаний період часу на укладання договорів із споживачами, без зазначення такого дозволу у законі, - прямо суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка є обов'язковою до застосування. Зокрема, у рішенні по справі Сєрков проти України від 07.07.2011 року Європейський Суд з прав людини дійшов висновку про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, у зв'язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та не відповідало вимозі «якості закону», що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України, та у зв'язку з тим, що судами всупереч національного законодавства не було застосовано підхід, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити; представник відповідача ТОВ «Авто Просто» - Нагорний А.Є. вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовував тим, що за умовами укладеного між сторонами 17.11.2012 року договору № 408025, відповідач ТОВ «Авто Просто» зобов'язався надати позивачу фінансові послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників через систему «АвтоТак».

Позивач вважає, що при укладанні вказаного договору відповідачем не було дотримано вимог п. 4 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», що в силу ст. 21 зазначеного Закону (обмеження права споживача на одержання необхідної, доступної , достовірної та своєчасної інформацію про відповідну продукцію) призвело до порушення його права як споживача послуг, оскільки на момент укладення угоди у ТОВ «Авто Просто» була відсутня відповідна ліцензія на здійснення своєї діяльності у сфері надання фінансових послуг.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 408025, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників через систему «АвтоТак».

Згідно з додатком № 1 до зазначеного договору ОСОБА_2 отримав право на придбання автомобіля марки «Chevrolet», модель «Captiva», вартістю 245 898 грн. На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_2 було сплачено 86 054 грн. 36 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 4, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 227, 509, 638, 626, 627 ЦК України, ч. 5 ст. 1, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», Законом України від 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» та виходив із того, що спірний договір № 408025 укладений сторонами 17 листопада 2012 року, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах не вимагалось, а з 15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» здійснює свою діяльність на підставі ліцензії, строк дії якої до 15 січня 2018 року.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача є аналогічними обґрунтуванню його позовних вимог, вони були предметом розгляду суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Доводи апелянта зводяться до того, що оскільки спірний договір був укладений 17 листопада 2012 року, тобто після набрання чинності як вищевказаним Законом від 02.06.2011 року, так і Ліцензійними умовами, то наявність ліцензії у відповідача на момент укладення договору є обов'язковою. Відтак, відсутність ліцензії є підставою для визнання договору недійсним.

Проте вказані доводи правильно не прийняті судом до уваги, враховуючи наступне.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що діяльність ТОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Статтею 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу ( ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.

Законом України від 02.06.2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пунктом 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до пунктів 3, 4 Прикінцевих положень до цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 9 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, та передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Розпорядження № 1676 від 09.10.2012 року було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 жовтня 2012 року за № 1805/22117. Враховуючи, що пунктом 3 розпорядження передбачено набрання ним чинності з дня його офіційного опублікування, розпорядження набуло чинності 12.11.2012 року з опублікуванням у «Офіційному віснику України» за № 84.

Відповідно до п. 3.1 розділу ІІІ «Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах», затверджених вказаним розпорядженням, для отримання ліцензії заявник особисто або через уповноважений ним орган чи особу звертається до Нацкомфінпослуг із заявою про видачу ліцензії, складеною згідно з додатком 1.

Пунктом 7 розділу IV Ліцензійних умов передбачено, що рішення про видачу ліцензії або про відмову у видачі ліцензії приймається Нацкомфінпослуг не пізніше тридцяти календарних днів з дати надходження заяви про видачу ліцензії та всіх документів, що додаються до неї.

Таким чином, порядок подання документів для отримання ліцензії для провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, порядок розгляду Нацкомфінпослуг зазначених документів для видачі ліцензії був визначений Ліцензійними умовами, що набули чинності 12.11.2012 року, якими також передбачено конкретні терміни розгляду документів та видачу ліцензії.

Враховуючи вимоги 3, 4 Прикінцевих положень Закону України від 02.06.2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» про те, що фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону, тобто до 09.01.2013 року, та відсутність можливості у ТОВ «Авто Просто» отримати відповідну ліцензію за відсутності врегульованого відповідним нормативним актом порядку, що також потребує певних строків, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що станом на 17 листопада 2012 року наявність ліцензії при укладенні договору про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах - законодавством не вимагалась.

Також колегія суддів вважає, що при вирішенні даного спору судом першої інстанції належним чином було враховано правові позиції Верховного Суду України, висловлені при перегляді рішень з мотивів неоднакового застосування судами норм матеріального права у подібних правовідносинах, та які є обов'язковими для всіх судів України при застосуванні зазначеної норми права в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Так, у постанові №6-40цс-13 від 11.09.2013 року Верховний Суд України вказав, що за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов договору.

Верховним Судом України у даній постанові зазначено, що ТОВ «Авто Просто» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а тому не можна вважати правильним те, що така діяльність здійснюється товариством нелегітимно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при розгляді даної справи наявними в справі доказами не встановлено підстав відповідно до ст. 203, 227 ЦК України, згідно з якими необхідно визнати недійсним укладений між сторонами договір № 408025 від 17.11.2012 року.

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості заявленого позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: