Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2015 року Юр"ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., при секретарі Літвіченко В.О. , за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Баєва О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. м. т. Юр"ївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю » Украгрополісся» м. Дніпропетровськ, третя особа по справі відділ Держземагентства в Юр»ївському районі Дніпропетровської області ,

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 11-ДП № 120225, виданого 12.04.2002 року та зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 4041 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,520 га, розташованої на території Юр»ївської селищної ради Юр»ївського району Дніпропетровської області.

Виявивши бажання укласти договір оренди вищевказаної земельної ділянки з ФГ »Сонячне» позивачка в травні місяці 2014 року звернулася до відділу Держземагентства в Юр»ївському районі Дніпропетровської області з відповідною заявою, однак 16.05.2014 року отримала відповідь про те, що між нею та відповідачем по справі ТОВ »Украгрополісся» вже існує договір оренди належної їй земельної ділянки , зареєстрований 27.12.2012 року за № 01976, що стало для позивачки великою несподіванкою, оскільки остання ніколи не укладала та не підписувала з відповідачем договору оренди , належної їй земельної ділянки, з будь-якими додатками до нього та актом прийому-передачі землі.

04.07.2014 року представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до чергової частини Юр»ївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з відповідною заявою про те, що невстановлені особи підробили підписи в договорі оренди землі, укладеному між позивачкою та ТОВ »Украгрополісся», яка була внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань, при цьому в ході досудового розслідування слідчим була призначена судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку судового експерта сектору №21 ВТКЗ ОВС НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області від 21.08.2014 року встановлено, що підписи в договорі оренди земельної ділянки , укладеному між позивачкою та ТОВ »Украгрополісся», в акті прийому-передачі земельної ділянки та додатку № 1 до Договору оренди земельної ділянки виконані не позивачкою, а іншою особою, що, як зазначала позивачка, свідчить про відсутність у неї намірів передавати свою земельну ділянку в оренду відповідачу та вчиняти будь-які дії для виникнення між нею та відповідачем взаємних прав та обов»язків.

Посилаючись на вищевикладене, а також, вказуючи, що спірний договір оренди, окрім того не містить ряд істотних умов, а саме щодо відповідальності за несплату орендної плати, умов і строків передачі земельної ділянки орендарю, існуючих обмежень стосовно використання земельної ділянки, відповідальності сторін, умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, позивачка, керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 215, 216, 218, 236 ЦК України просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем по справі ТОВ » Украгрополісся», який було зареєстровано у відділі Держкомзему Юр»ївського району Дніпропетровської області 27.12.2012 року за № 01976, стягнувши з відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги повністю підтримав.

Представник відповідача по справі Баєв О.М. зявлені позовні вимоги повністю не визнав.

Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог відділ Держземагентства в Юр»ївському районі Дніпропетровської області, що були залучені до участі в розгляді справи на підставі ухвали суду від 10.12.2014 року (ас.39,40), в судове засідання не з»явилися, надавши суду телефонограму про розгляд справи в їх відсутності, при цьому заперечень проти заявлених вимог не надали (ас.112).

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного:

- як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог позивача є визнання недійсним укладеного договору оренди земельної ділянки.

Відносини, пов»язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України » Про оренду землі», тощо.

Як встановлено в судовому засіданні , позивачка по справі ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 11-ДП № 120225, виданого Юр»ївською селищною радою Юр»ївського району Дніпропетровської області 12.04.2002 року та зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 4041 , є власником земельної ділянки площею 9,520 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Юр»ївської селищної ради Дніпропетровської області (ас.7).

З долученої до матеріалів справи копії спірного договору оренди землі, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні, вбачається, що 21.09.2012 року за № 47 між ОСОБА_3 та ТОВ »Украгрополісся» м. Дніпропетровськ укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_3 передала в оренду відповідачу належну їй на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,520 га , строком на сім років, при цьому вказаний договір 27.12.2012 року було зареєстровано у відділі Держкомзему ( нині Держземагентства) Юр»ївського району Дніпропетровської області за № 01976 (ас.99-101). Невід»ємною частиною даного договору є Додаток № 1 до Договору (ас.102) та акт прийому - передачі земельної ділянки від 21.09.2012 року (ас.103).

Відповідно до ст. ст. 13 , 14 Закону України » Про оренду землі» ( в чинній на день укладення договору редакції) - договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Оскільки спірний договір, як встановлено в судовому засіданні, зареєстровано у відділі Держкомзему Юр»ївського району, то останній є укладеним.

Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача зазначав, що позивачка ніколи не підписувала договір оренди землі, укладений 21.09.2012 року між нею та відповідачем по справі, при цьому повноважень на підписання такого договору від її імені будь - яким особам не надавала та орендної плати за вказаним договором не отримувала.

Доводи представника позивача про те, що підписи на договорі оренди землі , додатку до договору та акті прийому-передачі землі не належать позивачці підтверджені в судовому засіданні висновком експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 35/04-3668 від 22.08.2014 року (ас.13-18), згідно якого підписи в договорі оренди земельної ділянки, укладеному між ТОВ »Украгрополісся» та ОСОБА_3, а також в акті прийому- передачі земельної ділянки та Додатку № 1 до договору оренди земельної ділянки виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Те, що вказаний договір дійсно не був підписаний позивачкою по справі ОСОБА_3 представник відповідача по справі Баєв О.М. в судовому засіданні не заперечував, при цьому вказував на те, що спірний договір ймовірно був підписаний матір»ю позивачки ОСОБА_7, яка й отримувала орендну плату за вказаним договором.

Опитана в судовому засіданні в якості свідка мати позивачки ОСОБА_7 , оглянувши спірний договір, категорично заперечувала , що підписи в договорі від імені ОСОБА_3 виконані саме нею, стверджуючи, що останні їй не належать та такий договір вона від імені доньки та за дорученням останньої ніколи не підписувала.

Відтак, в судовому засіданні не вдалося встановити кому ж належать підписи, виконані від імені позивачки на договорі оренди землі, при цьому , за таких обставин , доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_7 з 2012 року отримувала орендну плату за вказаним договором на підставі відомостей про отримання такої (ас.76-81), а відтак , ймовірно й підписала вказаний договір, правового значення не мають та безумовно не свідчать про отримання останньою орендної плати саме за спірним договором, з огляду на те, що підписання саме нею спірного договору , при цьому за дорученням позивачки, належними доказами в судовому засіданні не доведено.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Тобто, волевиявлення учасника правочину має бути: вільним (формуватися за відсутності тиску на психіку або особистість фізичної особи тощо, в умовах, за яких особа може належним чином оцінити ситуацію, визначити для себе мету правочину, отримати уявлення про його характеристику тощо); таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) суб'єктів правочину. Тому, у разі коли воля суб'єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню, правочин визнається недійсним. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обов'язковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину.

Проте, як згадувалось вище, проведеною почеркознавчою експертизою встановлено, що договір оренди земельної ділянки підписаний не її власником, а іншою особою.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Відсутність підпису орендодавця ОСОБА_3 в оспорюваному договорі оренди землі свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладення даного договору оренди, що є прямою підставою для визнання його недійсним (п. 3 ст. 203, 215 ЦК України).

Твердження представника відповідача в частині того, що текст договору від імені ОСОБА_3 ймовірно підписаний ОСОБА_7 , суд не приймає до уваги, оскільки власником земельної ділянки на момент укладення договору була саме ОСОБА_3 , яка не уповноважувала ОСОБА_7 на укладення договору оренди, та в подальшому своїми діями не схвалила даний правочин, доказів протилежного сторона відповідача не надали, а тому для дійсності вказаного договору мала бути воля саме власника земельної ділянки ОСОБА_3 , а не її матері ОСОБА_7.

Таким чином, в суді достовірно встановлена відсутність волевиявлення позивачки на укладення договору оренди земельної ділянки, підпис в цьому договорі не її, тому суд приходить до висновку, що вищезазначений правочин недійсний, наявність оспорюваного договору оренди порушує законні права позивача на володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, як приватною власністю, а тому її порушені права підлягають судовому захисту шляхом задоволення даного позову.

Оскільки, відповідно до ч.1 ст. 202, ч.3 ст. 203 ЦК України, головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є спрямованість волі сторін на укладення договору.

Суд вважає, що всі інші підстави для задоволення позову, на які посилається позивач в позовній заяві, зокрема відсутність всіх істотних умов в договорі оренди земельної ділянки, в даному випадку доказуванню та спростуванню не підлягають, оскільки є похідними, наслідковими від підстави відсутності вільного волевиявлення позивача на укладення спірного договору в силу ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, та у разі недійсності правочинну кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Як роз'яснено у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до ст. 210 ЦК України, ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що державна реєстрація спірного договору оренди землі відбулась.

Відповідно до роз'яснень , які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню на відшкодування судових витрат по справі, судовий збір в розмірі 243, 60 грв..

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 208, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю » Украгрополісся» м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 47 від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгрополісся» м. Дніпропетровськ , що зареєстрований 27 грудня 2012 року у відділі Держкомзему (нині Держземагентства) Юр»ївського району Дніпропетровської області за № 01976 , згідно якого в оренду передано земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,520 га, розташовану на території Юр»ївської селищної ради Юр»ївського району Дніпропетровської області , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії 11-ДП № 120225, виданого Юр»ївською селищною радою Юр»ївського району Дніпропетровської області 12 квітня 2002 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю » Украгрополісся» м. Дніпропетровськ на користь позивача ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на відшкодування судових витрат по справі 243, 60 грв. ( двісті сорок три грв., 60 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : С.О.Маренич