Справа № 171/1878/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 лютого 2015 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Чумак Т.А.

при секретарі - Жандарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7, 3-ї особи ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.10.2005 року він передав у борг ОСОБА_9 50000 гр., про що остання склала розписку. Термін повернення боргу був визначений першою на те вимогою. В червні 2006 року позивач звернувся до ОСОБА_9 з вимогою про повернення боргу, на що остання повідомила про відсутність коштів і вони домовилися, що борг вона поверне, як тільки назбирає необхідну суму. 01.07.2010 року йому стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, залишивши заповіт, яким належну їй земельну ділянку заповіла своїм правнукам - ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Вартість земельної ділянки становить 75766,4 гр. З метою повернення боргу позивач звернувся до спадкоємців, але відповідачі від відповіді ухиляються, тому він звернувся до нотаріальної контори з претензією щодо повернення боргу, але до цього часу борг не повернутий, в зв'язку з чим просить стягнути з кожного відповідача по 16666 гр. 66 коп. боргу, а також витрати по справі.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просять його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила, що її бабуся ОСОБА_9 гроші в борг у позивача не брала, тому не має підстав для їх повернення позивачу. Не заперечує, що розписка складена ОСОБА_9, але доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_9 не отримувала гроші в борг, не має.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнала та пояснила, що її бабуся ОСОБА_9 гроші в борг не брала, оскільки коштів вона їм не передавала.

ОСОБА_2 просить відмовити у позові в зв'язку з безпідставністю вимог.

Представник відповідача ОСОБА_10 заперечує проти позову, посилаючись на те, що розписка складена ОСОБА_9 27.10.2005 року. В цей же день ОСОБА_9 посвідчено заповіт на ім.»я позивача, яким вона заповіла належну їй земельну ділянку позивачу, складено довіреність на ім.»я позивача, якою вона уповноважила позивача розпоряджатися вказаною земельною ділянкою, та в цей же день укладено договір оренди земельної ділянки на 49 років. Вважає розписку прихованою угодою купівлі-продажу земельної ділянки, тому просить відмовити у позові. Крім того, вважає, що позивачем пропущено позовну давність, тому просить застосувати позовну давність до вимог позивача.

3-я особа ОСОБА_8 вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки її мати ОСОБА_9 не отримувала від позивача грошей в борг. За життя мати хотіла скасувати заповіт на ім.»я позивача та розірвати договір оренди землі, оскільки позивач не заплатив гроші за оренду, заповіт був скасований, але розірвати договір мати не встигла.

Суд, заслухавши відповідачів та представників сторін, 3-ю особу, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У судовому засіданні встановлено, що 27 жовтня 2005 року позивач та ОСОБА_9 уклали між собою договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_9 взяла в борг у позивача гроші в сумі 50000 гр., які зобов'язалася повернути на першу про те вимогу. Вказана обставина підтверджується розпискою, складеною ОСОБА_9

Таким чином, судом встановлено, що позивач та ОСОБА_9 27 жовтня 2005 року уклали між собою договір позики на суму 50000 гр. Вказаний договір є дійсним, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 1047 ЦК України його укладено в письмовій формі, тобто даний договір відповідає вимогам закону.

Судом також встановлено, що ОСОБА_9 взятого на себе зобов'язання не виконала.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актовим записом про смерть № 42 від 17.09.2009 року, складеного виконкомом Мар»янської сільської ради Апостолівського району.

З копії спадкової справи № 10/2010 до майна померлої ОСОБА_9 встановлено, що 25 грудня 2008 року ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений виконкомом Мар»янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області та зареєстрований за № 528, яким заповіла житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, своїй доньці - ОСОБА_8, земельну ділянку, площею 6,000 га, ОСОБА_9 заповіла своїм правнукам - ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в рівних частинах.

Спадщину після померлої ОСОБА_9 прийняли ОСОБА_8 та неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, в інтересах яких діяли ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як законні представники.

10.08.2010 року позивачем до Апостолівської держнотконтори подано претензію до спадкоємців ОСОБА_9 про погашення боргу, яка державним нотаріусом доведена до відома спадкоємців.

Відповідно до положень ст.ст.1218, 1281, 1282, 1278 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Таким чином, судом встановлено, що спадкоємець ОСОБА_9 мала боргові зобов'язання перед позивачем на суму 50000 гр. Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_9 є неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, законними представниками яких є відповідачі у справі, та 3-я особа ОСОБА_8, які відповідно до положень ч.1 ст.1282 ЦК України зобов'язані повернути борг позивачу в рівних частинах, оскільки спадкодавцем ОСОБА_9 спадщина не розподілена. Частка боргу кожного спадкоємця складає ?, тобто 12500 гр.

Враховуючи, що позов до спадкоємця ОСОБА_8 не пред'явлено, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивача боргу по 12500 гр. з кожного відповідача відповідно до розміру частки кожного спадкоємця.

В зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 375 гр. у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Твердження відповідачів та 3-ї особи про безгрошовість договору позики суд не бере до уваги, оскільки факт укладання договору позики між позивачем та ОСОБА_9 підтверджено розпискою від 27.10.2005 року, яка ні ОСОБА_9 за життя, ні її спадкоємцями не була оспорена відповідно до положень ч.1 ст. 1051 ЦК України. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, тому письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (правовий висновок Верховного Суду України у цивільній справі № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, який у відповідності до ч.1 ст.3607 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України).

Суд також не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що боргова розписка є доказом удаваного правочину між позивачем та ОСОБА_9, а саме - договору купівлі-продажу належної ОСОБА_9 земельної ділянки, оскільки відповідачами не надано докази на підтвердження факту вчинення удаваного правочину, крім того, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що між позивачем та ОСОБА_9 мали місце правовідносини позики.

На підтвердження удаваності правочину відповідачами надано договір оренди землі, укладений між позивачем та ОСОБА_9 27.10.2005 року, який в цей же день зареєстровано в Апостолівському відділі ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 184. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_9 передала в оренду на 49 років належну їй земельну ділянку позивачу, орендна плата визначена як авансова виплата за 49 років в розмірі 42870 гр., яка відповідно до п.31 договору виплачена ОСОБА_9 Вказаний договір відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі», тобто є дійсним, вказаний договір не оспорено і не розірвано ОСОБА_9 за життя та її спадкоємцями, на час розгляду справі в суді земельна ділянка, належна ОСОБА_9, перебуває в оренді у позивача, що підтвердили сторони в судовому засіданні, орендна плати виплачена ОСОБА_9 до підписання вказаного договору, що підтверджується договором, оглянутим в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку, що між позивачем та ОСОБА_9 з 27.10.2005 року виникли правовідносини щодо оренди земельної ділянки, а не відносини її купівлі-продажу.

Стверджуючи про удаваність правочину щодо земельної ділянки, належної ОСОБА_9, відповідачі вказують на оформлення в один день, тобто 27.10.2005 року, боргової розписки ОСОБА_9, договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_9 та позивачем, заповіту на ім.»я позивача, яким ОСОБА_9 заповідала належну їй земельну ділянку позивачу, довіреності на ім.»я позивача щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Суд вважає, що факт укладення вказаних правочинів в один день не може бути безумовною підставою для визнання договору позики недійсним, оскільки вказаний факт сам по собі не спростовує встановлені судом обставини. Крім того, судом встановлено, що заповіт та довіреність на ім.»я позивача були скасовані ОСОБА_9, тоді як договір оренди належної їй земельної ділянки та розписка про отримання коштів в борг не були оспорені.

Таким чином, відповідачами та 3-ю особою в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано докази на підтвердження своїх заперечень, тому суд приходить до висновку про їх необґрунтованість.

Суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду, виходячи з наступного.

З розписки ОСОБА_9 від 27.10.2005 року встановлено, що умовами укладеного між позивачем та ОСОБА_9 договору не визначено строк повернення позики, тобто строк виконання боргових зобов'язань відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України починається від дня пред'явлення вимоги позикодавцем.

Позивач зазначив у позовній заяві, що в червні 2006 року він звернувся до ОСОБА_9 з вимогою повернути борг, але борг не був повернутий в зв'язку з відсутністю коштів у позичальниці, тому вони домовилися про повернення боргу позичальницею при наявності коштів, тобто сторонами угоди не було визначено строк її виконання і вказана обставина не спростована в судовому засіданні.

25.06.2010 року позивачем направлено претензію ОСОБА_9 щодо повернення боргу, яка була повернута 29.06.2010 року з відміткою про те, що адресат ОСОБА_9 померла.

10.08.2010 року позивач звернувся до Апостолівської держнотконтори з претензією до спадкоємців ОСОБА_9 Суд вважає, що позивачем не пропущено строк пред'явлення вимог до спадкоємців, визначений ст.1281 ЦК України, оскільки в судовому засіданні не встановлено іншого, ніж червень 2010 року, часу, коли позивач дізнався про відкриття спадщини.

З рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28.05.2013 року, яке набуло законної сили 20.05.2014 року, встановлено, що 29.11.2010 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання угоди дійсною, звернення стягнення на майно до спадкоємців померлої ОСОБА_9

З даною позовною заявою позивач звернувся до суду 07.07.2014 року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач дізнався про порушення своїх прав у червні 2010 року і з цього часу у нього виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав, яким він скористався, подавши позов до суду у листопаді 2010 року. Вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що позивач передчасно звернувся з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно відповідачів, тому суд приходить до висновку, що звернення позивача з даною позовною заявою у липні 2014 року не має наслідку пропуску позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7, 3-ї особи ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_3) в інтересах ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі по 12500 гр. з кожного.

Стягнути із ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 в рівних частинах судовий збір в сумі 375 гр.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя:Т. А. Чумак