Справа № 1324/1048/12 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/783/185/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство „„Комерційний банк „„Надра" (в подальшому - „„Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в кінцевій редакції позовних вимог якого просило суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно зі згаданих відповідачів на користь Банку заборгованість у розмірі 250 286 грн. (а.с. 69-72).

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 26 січня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 47 600 доларів США з терміном повернення до 26 січня 2027 року та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 9,5 %.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 січня 2006 року укладено договір поруки між Банком та ОСОБА_4, яка поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Оскільки ОСОБА_4 не здійснює оплати за кредитом відповідно до умов кредитного договору, то станом на 28 грудня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 250 286 грн., яку Банк і просить стягнути (а.с. 2-5; 69-72).

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку 250 286 грн. заборгованості за кредитним договором та 3 219 грн. судових витрат (а.с. 223-224).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що Банк не подав до суду документів, які б підтверджували наявність у нього заборгованості перед Банком, оскільки представлений до суду розрахунок суми заборгованості вважає неналежним доказом, оскільки такий „„не відповідає умовам договору та є неповним", а належними доказами вважає „„виключно первинні документи здійснення господарських операцій, що фіксують факт, і що є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій".

Вважає, що судом не було дано належної оцінки поданому ним „„контррозрахунку", який Банком спростовано не було.

Вважає, що судом не було враховано те, що до стягнення неустойки (штрафу, пені) частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік.

Вважає неправомірним стягнення пені у доларах США з визначенням суми еквівалентній у гривнях (а.с. 232-234).

Банк, будучи неодноразово своєчасно належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 250, 215, 258, 259), явку свого представника в судові засідання по справі (яку судом було визнано обов'язковою) не забезпечив, заперечень на апеляційну скаргу до суду не подав, натомість подав до суду заяву про апеляційний розгляд справи за відсутності представника Банку (а.с. 260).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що 26 січня 2006 року між ВАТ ""КБ ""Надра"" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „„Комерційний банк „„Надра") та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 40/06-Ф на суму 47 600 доларів США під 9,5 % річних строком на 252 місяці (в подальшому - „„Кредитний договір"; а.с. 6-7).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 січня 2006 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки (а.с. 8), який за позовом ОСОБА_5 рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 25 лютого 2014 року (яке набрало законної сили) визнано припиненим (а.с. 118-120).

Пунктом 3.5 вище згаданого Кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо на протязі дії цього Договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим Договором, то Банк погашає виконання Позичальником своїх зобов'язань по цьому Договору в наступному порядку:

- плата за користування кредитом;

- прострочені відсотки за користування кредитом;

- відсотки за користування кредитними коштами;

- пені та штрафи;

- прострочена сума кредиту;

- сума кредиту.

В той же час, п. 3.6 Кредитного договору передбачено, що з метою виконання умови, передбаченої п. 3.5 цього Договору, Банк, при порушенні Позичальником взятих на себе зобов'язань, має право самостійно за рахунок грошових коштів, внесених Позичальником на розподільчий рахунок, погашати зобов'язання Позичальника згідно черговості, передбаченої п. 3.5 цього Договору, „„або іншої черговості, встановленої на розсуд Банку" (а.с. 6-7).

Аналіз розрахунків заборгованості ОСОБА_4 перед Банком, поданих останнім до суду в обгрунтування своїх позовних вимог (а.с. 5; 71-72), свідчить про те, що Банк скористався правом, наданим йому вище згаданим п. 3.6 Кредитного договору, та за рахунок внесених позичальником коштів погашав заборгованість останнього в „„іншій черговості", ніж це передбачено п. 3.5 Кредитного договору.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На спростування розрахунків Банку відповідачем було подано до суду свій „„альтернативний розрахунок заборгованості" (а.с. 147-151).

Як вбачається з письмових пояснень до цього розрахунку, відповідач вважає, що „„станом на 29.12.2012 р. заборгованість по кредиту становила 18 086, 19 доларів США, в тому числі 5 368, 1 доларів США простроченої заборгованості та 1 624, 24 долара США протермінованих оплат по відсотках за користування кредитом" (а.с. 151).

В той же час, вище наведені висновки з письмових пояснень до „„альтернативного розрахунку заборгованості" не відповідають даним про таку заборгованість станом на 29.12.2012 року, які містяться у таблицях цього розрахунку (а.с. 148).

Крім цього, з назв колонок цього „„альтернативного розрахунку заборгованості" (які (назви) є неповними, обірваними або незакінченими) неможливо зрозуміти про які саме „„платежі по", „„погашення" „„достроковий", „„протермінований" йдеться (а.с. 147).

Крім цього, „„альтернативний розрахунок заборгованості" не враховує положень вище згаданого п. 3.5 Кредитного договору, оскільки у таблиці розрахунків цілий ряд платежів, які передбачені цим п. 3.5, взагалі не враховані (відповідні колонки відсутні).

У зв'язку з вище наведеними недоліками „„альтернативного розрахунку заборгованості", а також у зв'язку з тим, що розрахунок заборгованості по Кредитному договору (з урахуванням передбачених цим договором платежів, строків їх внесення, фактичних строків сплати цих платежів і їх розмірів тощо) потребує спеціальних знань у галузі бухгалтерії, відповідачу і його представнику, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, було роз'яснено право (у відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України) на клопотання про призначення по справі відповідної судової бухгалтерської експертизи та роз'яснено наслідки не використання ними цього права.

Незважаючи на це, як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, представник відповідача відмовився від призначення по справі відповідної судової бухгалтерської експертизи, наполягаючи на вірності свого „„альтернативного розрахунку заборгованості".

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що апелянтом не спростовано належними і допустимими доказами розрахунки Банку по заборгованості відповідача по кредиту та заборгованості за кристування кредитом станом на 28.12.2012 року (а.с. 71-72).

В той же час, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення помилково зазначено, що розмір нарахованих процентів становить 8 149, 95 доларів США, що в еквіваленті становить 65 142 грн. 55 коп., оскільки згідно розрахунків Банку заборгованість по процентах становить 3 959, 94 долара США, що в еквіваленті становить 31 651 грн. 80 коп. (а.с. 71), а відтак оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про стягнення вище зазначених платежів у розмірі згідно позовних вимог.

За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України ""Про систему валютного регулювання та валютного контролю"" порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Однак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій та плати за управління кредитом.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року по аналогічній справі також за позовом ПАТ КБ „„Надра" до ряду позичальників про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 267-269).

В той же час, валюта, в якій Банком нараховані штрафні санкції та плата за управління кредитом, залишилася поза увагою суду першої інстанції, оскільки відповідно до матеріалів справи ці платежі нараховувалися в валюті та проводився перерахунок в еквіваленті на гривню (а.с. 71-72).

Незважаючи на доводи з приводу вище наведеного, які містяться у апеляційній скарзі, Банком так і не було подано до суду (в порушення вимог, які містяться у ст.ст. 10 і 60 ЦПК України) розрахунку штрафних санкцій та плати за управління кредитом в гривнях, а відтак колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення і в цій частині та про відмову Банку у стягненні штрафних санкцій і плати за управління кредитом за недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10 червня 2014 року скасувати і ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства „„Комерційний банк „„Надра" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства „„Комерційний банк „„Надра" 151 784 грн. 03 коп. заборгованості по кредиту та 31 651 грн. 80 коп. заборгованості за користування кредитом, а всього - 183 435 (сто вісімдесять три тисячі чотириста тридцять п'ять) грн. 83 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя:

Судді: