Справа № 482/1933/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 лютого 2015 р. м Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Демінської О.І., при секретарі - Пазюк І.О., за участю позивача - ОСОБА_2, представника позивача - адвоката ОСОБА_3, представника відповідача - адвоката ОСОБА_4, відповідача - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в порядку регресу.

На обґрунтування позову вказав, що під час спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу було придбано житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область м. Нова Одеса, вул. Абрикосова, 17, в якому за рахунок отриманих за кредитним договором №321П/2006 від 06.10.2006 р. кредитних коштів в сумі 30000 євро проведено ремонтні роботи, та за запозичені в борг кошти 16.12.2010 р. в сумі 5000 євро та у 2006 р. в сумі 4800 американських доларів придбано транспортні засоби: автомобіль вантажний ГАЗ 3307 АЦ водоцистерна, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, та автомобіль вантажний - сідловий тягач ДАF FT 95 ХF480, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Посилаючись на те, що після припинення спільного проживання із відповідачем він особисто 27.02.2013 р. погасив кредитну заборгованість в сумі 10000 євро, що призвело до прощення йому суми боргу в розмірі 101315 грн., у зв'язку із чим сплатив також і податок з доходів фізичних осіб в сумі 15649 грн. 41 коп., а також запозичені гроші в сумі 5000 євро та 4800 американських доларів, але до ухвалення 21.08.2013 р. судом рішення про поділ спільно нажитого майна, відповідно якому за ним та відповідачем визнано право власності на 1/2 частинкпридбаного за час їх спільного проживання із відповідачем майна, в тому числі на вищевказані транспортні засоби та житловий будинок, що на його думку є підставою для стягнення сплачених ним коштів з відповідача в порядку регресу, просить стягнути з останньої в порядку регресу на його користь 186324 грн., з яких 142500 грн. як еквівалент 7500 євро, 36000 грн. як еквівалент 2400 доларів США та 7824 грн.

Збільшивши розмір позовних вимог позивач, пославшись на те, що станом на 16.02.2014 р. 7500 євро становить 220200 грн., 2400 доларів США - 62208 грн., що в сумі з 7824 грн. становить 290232 грн., остаточно просив стягнути вказану суму з відповідача на його користь в порядку регресу.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали з підстав у ньому викладених.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили, пославшись на його безпідставність.

Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в межах заявлених позовних вимог, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлено наступне.

Так, рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.08.2013 р., зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21.10.2013 р., встановлено факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 р. по лютий 2011 року, проведено поділ спільного сумісного майна та визнано за кожним з них право власності на 1/2 частину спільно нажитого майна, до складу якого включено в тому числі і житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область м. Нова Одеса, вул. Абрикосова, 17, придбаний в липні 2004 р. на підставі договору купівлі-продажу, який рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.10.2004 р. визнано дійсним, та транспортні засоби із залишенням їх у спільній частковій власності: автомобіль вантажний ГАЗ 3307 АЦ водоцистерна, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, придбаний 07.10.2008 р., автомобіль вантажний - сідловий тягач ДАF FT 95 ХF480, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, придбаний 06.01.2011 р.

06.10.2006 р. між позивачем ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір № 321П/2006 за умовами якого позивач отримав на поточні потреби 30000 Євро з датою повернення кредиту - 05.10.2012 р. З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобов'язань, ним було передано в іпотеку Банку згідно іпотечного договору від 06.10.2006 р. житловий будинок розташований за адресою: Миколаївська область м. Нова Одеса, вул. Абрикосова, 17.

06.10.2006 р. між ОСОБА_5 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено договір поруки № 321ПОР/2006, за умовами якого ОСОБА_5 поручилася за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе за кредитним договором № 321П/2006 зобов'язань та зобов'язалася відповідати перед кредитором - ТОВ «Український промисловий банк» у разі порушення боржником ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань як солідарний боржник.

Згідно листам ПАТ «Дельта Банк» №05-1202838 від 04.03.2013 р. та №321П/06 від 06.10.2006 р. від 27.02.2013 р. кредитний договір № 321П/2006, укладений 06.10.2006 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк», по якому право вимоги було відступлено АТ «Дельта Банк», припинив свою дію з 27.02.2013 р. у зв'язку з повним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань, а також із прощенням частини заборгованості у сумі 101315,00 грн., що слугувало підставою для оподаткування вказаної суми в розмірі 15027,54 грн. (довідка Вознесенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 18.11.2014 р., договір про розстрочення грошових зобов'язань від 31.07.2014 р. №22/14).

За твердженням позивача за запозичені ним в борг грошові кошти: у ОСОБА_6 16.12.2010 р. в сумі 5000 Євро та у ОСОБА_7 в сумі 4800 доларів США у 2006 р. ним в інтересах сімї було придбано автомобіль вантажний ГАЗ 3307 АЦ водоцистерна, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, та автомобіль вантажний - сідловий тягач ДАF FT 95 ХF480, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3. Вказані запозичені суми, як стверджує позивач, ним погашені після припинення спільного проживання без реєстрації шлюбу із відповідачем, а саме: 13.01.2012 р. та 20.11.2012 р.

Вказані твердження позивача суд вважає безпідставними та такими, що не підтверджені у судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Так, зі змісту рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21.10.2013 р. вбачається, що автомобіль вантажний ГАЗ 3307 АЦ водоцистерна, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, придбаний 07.10.2008 р., автомобіль вантажний - сідловий тягач ДАF FT 95 ХF480, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, придбаний 06.01.2011 р.

Вказані обставини є встановленими вказаним рішенням суду, ухваленим щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доведенню в даному випадку. Встановлені судом обставини повністю спростовують твердження позивача, що ці транспортні засоби були придбані за рахунок запозичених ним 16.12.2010 р грошових коштів у ОСОБА_6 в сумі 5000 Євро та у 2006 р. у ОСОБА_7 в сумі 4800 доларів США.

Сам факт запозичення цих сум у вказаних осіб ОСОБА_2 та їх використанням в інтересах сімї суд також не вважає доведеним, оскільки відповідно вимогам ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203, ч. ч. 2, 4 ст. 207, 1047 ЦК України договір позики на суму, що перевищує у десять раз встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян повинен укладатися між фізичними особами у письмовій формі та підписуватися від імені сторони, що його укладає, особисто або її представником на підставі повноважень передбачених законом.

Крім того, відповідно положенням ст.. 545 ЦК України, в разі якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі та повернути борговий документ боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Зі змісту розписок, наданих позивачем на підтвердження існування боргів та їх сплати 13.01.2012 р. та 20.11.2012 р. встановлено відсутність в них вказівки на неможливість повернення боргових документів ОСОБА_6 та у ОСОБА_7 ОСОБА_2

Вказані розписки самі по собі не можуть бути належним підтвердженням існування у позивача боргових зобов'язань перед вказаними особами, пов'язаних із придбанням вищевказаних транспортних засобів, щодо яких судовим рішенням встановлено іншій час їх придбання.

Також безпідставними вважає суд посилання позивача щодо можливості застосування до викладених ним у позові обставин положень ст.544 ЦК України щодо виникнення у нього як солідарного боржника права зворотної вимоги (регресу) до відповідача ОСОБА_5 за спільним, на його думку зобов'язанням подружжя по сплаті після припинення шлюбних відносин кредитних та будь-яких запозичених за його твердженням коштів, виходячи з наступного.

Так, відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Разом з тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, за запозичені гроші, є спільною власністю подружжя.

Ч. 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Пп. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час поділу рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.08.2013 р., зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21.10.2013 р., спільно нажитого сторонами майна, до складу якого включено в тому числі і житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область м. Нова Одеса, вул. Абрикосова, 17, придбаний в липні 2004 р. на підставі договору купівлі-продажу, який рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.10.2004 р. визнано дійсним, та транспортні засоби із залишенням їх у спільній частковій власності: автомобіль вантажний ГАЗ 3307 АЦ водоцистерна, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, придбаний 07.10.2008 р., автомобіль вантажний - сідловий тягач ДАF FT 95 ХF480, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, придбаний 06.01.2011 р., факт наявності боргів подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, не встановлено.

Крім того, доказів існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договірних правовідносин з приводу погашення позивачем взятих на себе за кредитним договором № 321П/2006 зобов'язань як боржника суду не надано, що виключає можливість виникнення регресних зобовязань

Так, за змістом укладеного 06.10.2006 р. між ОСОБА_5 та ТОВ «Український промисловий банк» договору поруки № 321ПОР/2006 ОСОБА_5 поручилася за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе за кредитним договором № 321П/2006 зобовязань та зобов'язалася відповідати як солідарний боржник саме перед кредитором - ТОВ «Український промисловий банк» у разі порушення боржником ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань.

Відповідно вимогам ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Така порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не правочином щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а тому до таких правовідносин норми ст. 65 СК України не застосовуються.

Беззаперечних доказів того, що отримані ОСОБА_2 за кредитним договором № 321П/2006, укладеним 06.10.2006 р., кредитні кошти в сумі 30000 Євро були витрачені на потреби сімї, а саме, як він стверджує, на проведення ремонту в житловому будинку, суду не надано. Такі твердження спростовуються показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які стверджували, що оздоблювальні роботи в будинку виконувалися частково та лише починаючи з 2008 року.

Свідок ОСОБА_6 також ці факти суду не підтвердив, хоча згідно твердженням позивача у позовній заяві мав підтвердити факт використання ним отриманих у 2006 р. кредитних коштів на потреби сімї.

Вищевказані твердження позивача спростовуються і даними висновку про вартість житлового будинку № 17 по вул.. Абрикосовій у м. Нова Одеса, дослідженими за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні, згідно яким частина приміщень об'єкту оцінки потребує виконання ремонтних робіт з усунення недоліків внутрішнього оздоблення, заміною віконних та двірних блоків, частина приміщень вимагає завершення оздоблювальних робіт з використанням сучасних технологій та матеріалів, а оціночна вартість об'єкту оцінки в сумі 920315 грн. пов'язана із ринковою вартістю об'єкта.

Враховуючи викладене у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст.10,60,212,213,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в порядку регресу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області О.І. ДЕМІНСЬКА