Радомишльський районний суд Житомирської області
2/289/40/15
12.01.2015 м.Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого Невмержицького І. М.
при секретарі Шуба В. М.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в Радомишльському районному суді Житомирської області цивільну справу за позовом МО України в особі Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяних державі збитків , -
До Радомишльського районного суду в Житомирській області звернувся представник МО Укоаїни в особі Військової частини НОМЕР_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяних державі збитків у розмірі 21 846 грн 89 коп.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року,залишеною в силі Ухвалою Житомир-ського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року,в задоволенні позову було відмовлено так як дії бувшого командира військової частини полковника запасу ОСОБА_3 , заступника по роботі з особовим складом майора ОСОБА_4 з приводу надання та оплату додаткових відпусток терміном 5 діб 165-ти військовослужбовцям визнані правомірними.
Зазначені вище судові рішення на даний час не скасовані та набрали законної сили.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що порушення щодо незаконного надання додаткових оплачуваних відпусток терміном на 5 діб допущено з вини колишнього юрисконсульта військової частини ОСОБА_5 , яка погоджувала проекти наказів(а.с.46).
Відповідачка у судовому засіданні не з`явилася,про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином,причину неявки не зазначила,заяв не надіслала,а тому суд вважає за можливе винести заочне рішення,проти чого не заперечила представник позивача.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні цивільного позову з наступних підстав.
Судом встановлено,що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13.12.2005 року за №184 ОСОБА_5 було переведено з посади техніка вузла зв`язку на посаду юрисконсульта тимчасово,на період перебування працівника у відпустці по догляду за дитиною.
Також встановлено,що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 05.07.2010 року за №86 ОСОБА_5 було звільнено з посади юрисконсульта за власним бажанням,згідно ст.38 КЗпПУ.
Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27 лютого 1991 року №791а-XII (далі Закон України №791а-XII) визначені категорії зон радіоактивно забруднених територій.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 2 Закону України №791а-XII такими зонами є: зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/км2, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/км2, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/км2 за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.
Згідно з частиною 6 статті 2 Закону України №791а-XII перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, та дані щорічних дозиметричних паспортизацій із зазначенням очікуваних доз опромінення населення оприлюднюються Кабінетом Міністрів України один раз на три роки, починаючи з 2009 року, а також надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації"
Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи"» затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення (далі - Постанова Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106).
Відповідно до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, смт.Макарів-1, на території якого знаходилась Військова частина НОМЕР_1 , віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю з ефективною еквівалентною дозою опромінення людини більше 50 мБер/рік.
Згідно з додатком 3 Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 смт Макарів-1 відноситься до населених пунктів з рівнем забруднення ізотопами радіоцезію від 1 до 5 Кі/кв. км
Судом встановлено, що протягом 2009-2010 років у військовій частині НОМЕР_1 , місце дислокації якої відповідно до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, військовослужбовцям, які проходять військову службу, надавалась щорічна додаткова оплачувана відпустка терміном на 5 діб.
За період з 1 грудня 2009 року до 21 листопада 2011 року було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 . За результатами проведеної ревізії складено акт від 20 січня 2012 року №234/3/1-А (а.с. 4-35).
В акті було зазначено, що у Військовій частині НОМЕР_1 надавались додаткові оплачувані відпустки терміном на 5 діб військовослужбовцям, які проходять військову службу в зоні посиленого радіоекологічного контролю, так відповідно до статті 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» працівники, які працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів. В усіх випадках тривалість щорічної відпустки не повинна бути меншою за передбачену законодавством України для будь-якої категорії працівників. За працівниками, які отримують відпустку більшої тривалості, ніж передбачено цим Законом, її тривалість зберіга-ється. Разом з тим та відповідно до п.4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, виконання обовязків військової служби яких здійснюється в особливих природних, географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах...., надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матері-ального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів. Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами...., а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок надання та тривалості щорічної додаткової відпустки визначений Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не затверджено, тобто надання військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 додаткових п.4 ст. 10-1 оплачуваних відпусток терміном на 5 діб в порушення п.4 ст. 10-1 вказаного Закону було незаконним (з серпня 2010 року по теперішній час відпустки не надавалися). (а.с. 13 на звороті а.с. 14).
Також в акті було зазначено, що протягом 2009 - 2010 років було незаконно надано та оплачено додаткову відпустку терміном на 5 діб 165-ти військовослужбовцям. Вказане порушення призвело до незаконної виплати грошового забезпечення військово-службовцям на загальну суму 41 214 грн 28 коп. та зайво перера-ховано до державних цільових фондів 16 197 грн 18 коп. Винними у порушенні були зазначені: командир Військової частини НОМЕР_1 полковник запасу ОСОБА_3 , який підписував накази щодо надання відпусток; заступник по роботі з особовим складом майор ОСОБА_4 , який відповідав за підготовку проектів наказу щодо надання відпусток та юрискон-сульт в/ч ОСОБА_2 , яка погоджувала проекти наказів (а.с. 14).
Також встановлено,що Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року, залишеною в силі Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року,в задоволенні позову в/ч НОМЕР_1 було відмовлено так як дії бувшого командира військової частини полковника запасу ОСОБА_3 , заступника по роботі з особовим складом майора ОСОБА_4 з приводу надання та оплати додаткових відпусток терміном 5 діб 165-ти військовослужбовцям визнані правомірними.
Зазначені вище судові рішення на даний час не скасовані та набрали законної сили.
У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, вста-новлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміні-стративній справі,що набрали законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до пункту 4 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України №2011-ХІІ) військовослужбовцям, виконання обовязків військової служби яких повязано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоровя, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матері-ального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів. Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обовязків військової служби яких повязано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоровя, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
За період 2009-2010 років порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених у пункті 4 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ умовах не був визначений Кабінетом Міністрів України. Водночас військовослужбовці, які проходили службу в зазначених у пункті 4 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ умовах, мали право на щорічну додаткову відпустку тривалістю до 15 календарних днів.
У преамбулі Закону України №2011-XII зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослуж-бовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціа-льного та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обовязку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі
Відповідно до статті 1 Закону України №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездат-ності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 2 Закону України №2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до статті 4 Закону України №2011-XII забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Виходячи із загальних положень, що відображені у наведених статтях Закону України №2011-XII, можна зробити висновок, що право військовослужбовців на додаткові відпустки, встановлене пунктом 4 статті 10-1 Закону України №2011-XII, як і інші права встановлені цим законом, ніхто не вправі обмежувати, воно відноситься до соціального захисту військовослужбовців, що необхідний для забезпечення потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі та гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в соціальній сфері сприятливі умови для реалізації їх конституцій-ного обовязку щодо захисту Вітчизни.
Відповідно до частини 1 статті 1-1 Закону України №2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військово-службовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 3 Закону України від 12 вересня 1991 року №1543-XII «Про правонаступництво України» Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.
Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Наказу Міністра оборони СРСР №310 було визначено: «..распространить на военнослужащих (кроме военнослужащих действительной срочной военной службы), проходящих службу в местностях с особо сложными радиационными условиями предоставление дополнительного отпуска за работу с вредными условиями труда в соответствии с положениями о прохождении воинской службы этими категориями военнослужащих сверх продолжительности их очередного отпуска: - проходящим службу в воинских частях, дислоцирующихся на территории зоны проживания с льготным социально-экономическим статусом (с плотностью загрязнения почв цезием-137 от 1 до 5 кюри/кв. км), - 5 суток.». (а.с. 79 на звороті).
Згідно з абзацом 1 пункту 180. Положення №1153/2008 військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військово-службовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 абзацу 2 пункту 180 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні відпустки: додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я.
Пунктом 8.1. Інструкції №170 визначено, що щорічні основні та додаткові відпустки військовослужбовцям (крім військово-службовців строкової військової служби) надаються командирами (начальниками) за підпорядкованістю.
Пунктом 8.3 Інструкції №170 встановлено, що до щорічних додаткових відпусток із збереженням грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців належать відпустки, передбачені чинним законодавством. Військовослужбовцям, які одночасно мають право на зазначені додаткові відпустки, щорічна додаткова відпустка надається за однією з підстав за вибором військово-службовця.
Таким чином зазначеними нормативними актами було передба-чено, що відпустки, про які зазначено у пункті 4 статті 10-1 Закону України №2011-XII, відносяться до щорічних відпусток, надаються із збереженням грошового і матеріального забезпечення та у даному випадку встановлюються тривалістю 5 діб.
Додаткові відпустки, передбачені пунктом 4 статті 10-1 Закону України №2011-XII, надавались відповідачами військо-вослужбовцям із дотриманням статей 1, 2, 4 Закону України №2011-XII та у відповідності до частини 1 статті 1-1 Закону України №2011-XII, статті 3 Закону України від 12 вересня 1991 року №1543-XII «Про правонаступництво України», Постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, Наказу Міністра оборони СРСР №310, Положення №1153/2008 та Інструкції №170. Саме цими нормативно-правовими актами у той час регулювався порядок та тривалість надання додаткових відпусток військовослужбовцям, передбачених пунктом 4 статті 10-1 Закону України №2011-XII.
Посилання представника позивача на те, що Кабінетом Міністрів України на той час не був визначений порядок та тривалість надання таких відпусток, не може бути прийняте судом до уваги, оскільки, порядок та тривалість надання додаткових відпусток військовослужбовцям, передбачених пунктом 4 статті 10-1 Закону України №2011-XII, були врегульовані іншими нормативно-правовими актами, а ненадання таких відпусток порушувало б право військовослужбовців на отримання цих відпусток та суперечило б статті 2 Закону України №2011-XII.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про правомірність дій ОСОБА_2 при погодженні питання щодо надання та оплату додаткових відпусток терміном 5 діб 165-ти військовослужбовцям.
Окрім того, правомірність дій відповідачки підтверджують листи Управління правового забезпечення Командування сил підтримки Збройних Сил України від 11 липня 2008 року №328/5/3/640 та Департаменту правового забезпечення Збройних Сил України від 3 березня 2012 року №287/2/877.
Разом з цим ст.27 ЦПК України передбачено,що особи,які беруть участь у справі позовного провадження,для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов`язані надати усі наявні у них докази або повідомити про них суд.
Представником Військової частини НОМЕР_1 не доведено той факт, що державі було завдано збитків незаконними діями ОСОБА_2 , а тому суд відмовляє у задоволенні цивільного позову до неї.
На підставі викладеного,керуючись ст.ст.3,10,11,27,60, 79,88,208,209,212-215 ЦПК України,ст.3 Конституції України,ст.1167 Цивільного Кодексу України,суд-
Відмовити представнику Військової частини НОМЕР_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяних державі збитків.
Заочне рішення може бути переглянуте судом,який його виніс,за заявою відповідача протягом десяти днів з отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

Суддя: І. М. Невмержицький