Справа №2-5166/10
28 травня 2010 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Плавича І.В.,
при секретарі - Бабаєвій З.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та визнання права власності, -
В провадженні вказаного складу відповідного районного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та визнання права власності.
В обґрунтування позову позивачі посилалась на ті обставини, що 31 серпня 2008 року між ОСОБА_3, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 - з одної сторони, та ОСОБА_2, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_5 - з іншої сторони, було укладено попередній договір купівлі-продажу автомобілю марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 придбала вказаний автотранспортний засіб.
Проте, в теперішній час ОСОБА_1 не має можливості розпоряджуватись вказаним майном, оскільки згаданий договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально. Однак, з огляду на факт виконання сторонами усіх істотних його умов, позивачі просили суд визнати даний правочин дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на придбаний автомобіль.
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у відкрите судове засідання з'явились, цілком підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заява про визнання позову, яка була приєднана до матеріалів справи.
Відповідач ОСОБА_4 у відкрите судове засідання також не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Тобто у зв'язку з неявкою повідомлених відповідачів по даній цивільній справі, врахувавши думку сторони позивачів, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення позивачів за суттю спору і підставами звернення в суд, оглянувши відповідний договір купівлі-продажу, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами правовідносинам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що 31 серпня 2008 року між ОСОБА_3, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_6 - з одної сторони, та ОСОБА_2, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 - з іншої сторони, було укладено попередній договір купівлі-продажу автомобілю марки «Volvo», модель 850, 1992 року виготовлення, червоного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, об'ємом двигуна 2500 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі за текстом - Договір), відповідно до умов якого ОСОБА_2 придбав для ОСОБА_1 даний автомобіль, яка була визнана набувачем згідно Договору.
Договір на момент укладення не був посвідчений нотаріально та право власності набувача за правочином не було належним чином зареєстроване органах ДАІ.
Наявність майнових прав й підстав для відчуження такого майна у ОСОБА_4 підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданим МРЕВ-2 УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 29 жовтня 2002 року, а про наявність повноважень у ОСОБА_3 на відчуження цього майна від імені ОСОБА_4 свідчить Довіреність від 16 липня 2008 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Милимко Н.М., зареєстрована в реєстрі №4448.
Згідно ст. 635 ч.1 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Зі згаданого Договору випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі представник продавця - ОСОБА_3 - отримав від представника покупця - ОСОБА_2 - після підписання договору, а саме 02 вересня 2008 року.
Як було встановлено сторонами в п.п.4,5,6 Договору, ОСОБА_2 зобов'язався передати ОСОБА_3 грошову суму оплати у розмірі, еквівалентному 5 000 доларів США за відповідний автомобіль, а ОСОБА_3, в свою чергу, - прийняти цю оплату та передати ОСОБА_2 вказаний автомобіль. Виконання відповідних дії сторони пов'язали із моментом складення та видачі нотаріально посвідченої довіреності від ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2 відносно предмету Договору. Разом з тим сторонами було визначено, що вказана довіреність свідчить про фактичне виконання всіх істотних умов Договору.
Суд встановив, що саме така довіреність у розумінні сторін ОСОБА_3 була видана. Дана довіреність була посвідчена 02 вересня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. та зареєстрована в реєстрі за №3606.
Викладене підтверджує посилання сторони позивачів стосовно виконання усіх істотних умов Договору сторонами, зокрема повної оплати автомобілю з боку покупця та його передачу покупцеві з боку продавця.
Безумовно, як чітко вказує ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу, зокрема, квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно ст. 202 ч.1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Дійсно, як регламентує ст. 215 ч.ч.1,2 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Разом з тим, як зазначає ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Розглядаючи справу, суд з'ясував, що наведений Договір, а також подальший основний договір купівлі-продажу не були посвідчений нотаріально у зв'язку із ухиленням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від вчинення відповідних дій.
З огляду на вказані норми закону, суд не вбачає прямо передбачених законом підстав для відмови у задоволенні відповідної вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та приходить до висновку про можливість визнання Договору дійсними, зважаючи, зокрема, на фактичне виконання їх умов сторонами.
У відповідності до ст. 328 ч.1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, на підставі ст. 328 ч.2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, й вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Зважаючи на дані вимоги законодавства й регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавця ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_3 відносно підстав для відчуження зазначеного раніше майна. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачем ОСОБА_1 вказаного автомобілю.
На підставі регламентації, наведеної в ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, у законі нічого не йдеться про той факт, якими саме доказами власник повинен підтверджувати належність йому майна на праві власності. Крім того, з закону випливає принцип презумпції добросовісного володіння майном, зазначаючи, що воно вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Таким чином, з урахуванням відповідної вимоги ОСОБА_1, з огляду на визнання позову з боку ОСОБА_3 увесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання за нею права власності на відповідне майно.
При цьому, згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.
Відповідно до п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (надалі за текстом - Порядок), транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції
Згідно п.8 Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.
За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на автотранспортний засіб, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обов'язковій державній реєстрації та є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру ДАІ.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та визнання права власності - задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль марки «Volvo», модель 850, 1992 року виготовлення, червоного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, об'ємом двигуна 2500 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1.
Рішення суду в частині визнання права власності підлягає державній реєстрації.

Рішення суду є підставою для державної реєстрації органами Державтоінспекції права приватної власності на автомобіль марки «Volvo», модель 850, 1992 року виготовлення, червоного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, об'ємом двигуна 2500 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1 - за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_2 - після набрання рішенням суду законної сили.

Позивачі мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Головуючий: