Справа №489/1224/15-ц 30.06.2015 30.06.2015 30.06.2015
Провадження №22-ц/784/1588/15
Головуючий першої інстанції: Коваленко І.В.
Категорія: 48 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

при секретарі Гордійчук С.С.,

за участю позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника відповідачів ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 третя особа: Біржа нерухомості «Едвайс- Консульт», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ? частку квартири.

Позивачка зазначала, що з 14 вересня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9. 17серпня 2014 року ОСОБА_9 помер. На випадок своєї смерті померлий заповіт не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є вона як дружина померлого та відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_6 - діти померлого, ОСОБА_5 мати померлого.

Як вказала позивачка, під час шлюбу - 09 липня 1999 року - за спільні кошти подружжя вона з чоловіком придбали у ОСОБА_8 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Б в м. Миколаєві. Договір купівлі-продажу № 1093 було зареєстровано Біржею нерухомості «Едвайс- Консульт» за реєстровим № 17084. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_9 Посилаючись на те, що за життя чоловіка договір нотаріально посвідчено не було, що перешкоджає оформленню спадкових прав, просила визнати його дійсним. Одночасно просила визнати за нею право власності на ? частку квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 позов повністю визнав.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 проти задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на ? частку квартири заперечували, посилаючись на фактичне припинення подружніх відносин між позивачем та спадкодавцем на момент оформлення договору купівлі-продажу квартири та придбання цієї нерухомості за рахунок коштів матері останнього - ОСОБА_5

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири № 1093 від 09.07.1999 року за реєстровим № 17084. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на ? частку квартири - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

В письмових запереченнях представник відповідачів ОСОБА_7, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та перевіривши викладені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_2 з 14 вересня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 (а.с. 8). 09 липня 1999 року, тобто, під час цього шлюбу, на імя ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу № 1093, зареєстрованим Біржею нерухомості «Едвайс- Консульт» за реєстровим № 17084, була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 Б в м. Миколаєві (а.с.10).

17 серпня 2014 року ОСОБА_9 помер ( а.с. 9). З матеріалів спадкової справи вбачається, що заповіт померлий не складав. Його спадкоємцями першої черги за законом є: позивачка - дружина померлого, відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_6 - діти померлого, ОСОБА_5 мати померлого. У передбачений законом строк ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 подала аналогічну заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_6, а ОСОБА_4 і ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини (а.с. 53-71).

Відмовляючи позивачці у задоволенні вимог про визнання права власності на частку спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира не належить до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4, оскільки на момент укладання договору купівлі-продажу квартири шлюбні відносини між спадкодавцем та позивачем були фактично припинені.

Проте погодитися з таким висновком не можна.

Так, згідно ст. 16 Закону УРСР «Про власність» N 697-XII від 07.02.1991р. та ст.22 КпШС УРСР, що регулювали правовідносини сторін на час придбання спірної квартири, презумується, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Статтею 28 КпШС УРСР встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, висновок суду про припинення шлюбних відносин подружжя ОСОБА_4 на момент придбання спірної квартири ґрунтується виключно на поясненнях відповідачки ОСОБА_5 та тій обставині, що позивачка не була зареєстрована у спірній квартирі.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 перебувають у конфліктних відносинах. Зокрема, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2015 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, встановлено, що внаслідок неприязних стосунків незадовго до смерті ОСОБА_9 ОСОБА_5 змінила замки у спірній квартирі, в звязку з чим ОСОБА_2 була позбавлена можливості надавати допомогу чоловіку.

За такого, не можна вважати доведеним належними та переконливими доказами фактичне припинення шлюбу ОСОБА_2 на час придбання спірної квартири.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що спірне майно придбано виключно за особисті кошти ОСОБА_9, під час фактичного припинення шлюбу, а тому висновок суду першої інстанції про те, що на спірне майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя є помилковим.

До того ж, заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 посилалась на придбання спірної квартири саме за її особисті кошти, проте, належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання спірної квартири за рахунок грошей, що були нею подаровані ОСОБА_9 (зокрема, письмового договору дарування), відповідачкою не було надано. З позовом щодо оспорювання умов вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_5 не зверталась.

За таких обставин, посилання відповідачки на продаж нею 23.06.1999р належної їй на праві власності квартири та придбання за рахунок цих коштів у липні та серпні 1999 року квартир своїм синам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовувують вищевикладене, крім того, з умов цих договорів вбачається, що квартира ОСОБА_5 була продана за 2000грн., тоді як спірна квартира, як і квартира ОСОБА_10, придбані за 3000грн. кожна (а.с. 113-115).

Той факт, що позивачка не була присутня при підписанні спірного договору купівлі-продажу не має правового значення для вирішення даного спору.

Виходячи з положень ч. 2 ст.22, ч.1 ст. 28 КпШС УРСР щодо рівності часток подружжя у спільній власності, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на ? частку спірної квартири.

З огляду на викладене, висновок місцевого суду про безпідставність зазначених позовних вимог ОСОБА_2 - є помилковим.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду в частині вирішення вимог про визнання права власності на частину квартири підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 Б в м.. Миколаєві.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивачки підлягає стягненню відшкодування витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви (щодо вимог про визнання права власності) та апеляційної скарги в загальній сумі 1366грн. 90коп. (911грн.27коп. + 455грн.63коп.), тобто, по 455грн.63коп. з кожного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним апеляційним судом не перевірялись, оскільки в цій частині рішення не було оскаржено.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 року в частині вирішення вимог про визнання права власності на частину квартири - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 Б в м.. Миколаєві у спільному сумісному майні подружжя.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 відшкодування судового збору в розмірі по 455грн. 63коп. (чотириста пятдесят пять гривень шістдесят три копійки) з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді