Справа № 344/3113/14-ц
Провадження № 2/344/214/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_5 визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1.

У позовній заяві зазначено, що позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва, витягу про державну реєстрацію та акту відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про проведення прилюдних торгів арештованого майна від 12.12.2012 року. Дана квартира належала ОСОБА_5, яка не знялася з місця реєстрації, що створює позивачу як новому власнику певні незручності.

Ухвалою суду від 22.09.2014 року до участі у справі залучено третьою особою ОСОБА_6.

Представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що відповідач вправі користуватися даним приміщенням, за згодою іншого співвласника, а саме іншою 1/2 часткою квартири, яка належать її сину - третій особі ОСОБА_6

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору подав суду заяву про безпідставність позову, оскільки за його згодою в квартирі зареєстрована його мама - відповідач, яка доглядає за часткою квартири та має право користування нею.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Акту відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про проведення прилюдних торгів арештованого майна від 12.12.2012 року, позивач став переможцем прилюдних торгів реалізованого майна - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, отримаши свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 14.12.2012 року (а.с.4-6). Дана 1/2 частка реалізованої квартири належала ОСОБА_5.

З метою встановлено приналежності права власності на іншу 1/2 частку даної квартири, судом отримано інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої іншим співвласником 1/2 частки даної квартири є ОСОБА_6 згідно, Свідоцтва про право власності від 02.10.2008 року (а.с.56, 44, 65-66).

Отже, право користування даною квартирою було набуте відповідачем на законних підставах ще в 2008 році, а з моменту продажу належної їй 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах, її право користування залишилося на іншу 1/2 частку, власником якої є її син, і який як власник вправі користуватися, володіти та розпоряджатися своєю часткою на власний розсуд, в т.ч. дозволяти проживати і використовувати таку частку своєму члену сім'ї - мамі.

За ст..383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та членів своєї сім'ї.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК).

При розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК, не може бути ЖК УРСР. Для регулювання відносин між власником житла та членами його сім'ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалась. Тому, хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі ст..3 ЖК УРСР, до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією. З урахуванням цього треба визнати, що стосовно права членів сім'ї власника помешкання на користування ним, чинним є правило ч.1 ст.405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім'ї.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими та до задоволення не підлягають.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 383, 386, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215, 224-229 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 23 лютого 2015 року.

Суддя: Польська М.В.