Справа № 301/1083/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"22" вересня 2015 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача й інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку,
ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача й інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, що є предметом іпотеки.
У відповідності до п.п.2.2.2., 2.2.3., 2.2.7.-2.2.9. Договору, відповідач зобовязався сплатити банку відсотки за користування кредитом, комісію та винагороду на умовах, визначених кредитним договором; погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, комісію і неустойку (штраф, пеню) не пізніше дати, вказаної у повідомленні банку; надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості по кредитному договору, включаючи кредит, комісію та відсотки за користування кредитом; повністю повернути кредит до 06.11.2015 року.
Згідно п.п. 3.2., 4.1. Договору, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник платить банку відсотки за користування кредитом у розмірі 36,96%, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; при порушенні позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочки платежу.
На забезпечення повернення кредиту 09.11.2005 року між банком та ОСОБА_1 укладений Іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Доробратово, вул. Суворова, 84, загальною площею 75,30 кв.м., житловою площею 37,40 кв.м., що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 07.11.2005 року приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстром №3602, зареєстрованого КП «Іршавське БТІ» 08.11.2005 року за номером №12598904. Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №136, на предмет іпотеки накладено обтяження у виді заборони його відчуження за №137.
Відповідно до п.5.1. Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, зокрема, якщо у момент настання строку виконання зобовязань іпотекодавцем за кредитним договором вони не будуть виконані повністю.
У звязку з порушенням умов кредитного договору 06.11.2013 року за №30.1.0.0/2-016 відповідачеві була направлена вимога, в якій зазначено про наявність заборгованості за кредитним договором і необхідність її добровільного погашення у тридцятиденний термін з дати її отримання, яку відповідач залишив без реагування та задоволення.
Просив суд в рахунок погашення боргу за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с. Доробратово, вул. Суворова, №84, Іршавського району; виселити з вказаного житлового будинку відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у ньому без надання іншого житла.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу по суті у її відсутності ( а.с. 152, 154, 155).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений за місцем реєстрації відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності до суду не подав ( а.с. 53, 153).
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 625, 629, 1054 ЦК України, цивільні зобов'язання, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди іншій особі; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі відповідно до умов договору та положень закону вимагати виконання порушеного зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Згідно п.п. 3.2, 4.1 Договору, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник платить банку відсотки за користування кредитом у розмірі 36,96%, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; при порушенні позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочки платежу (а.с. 25 -26).
Відповідно до ст.1050 ЦК України, кредитор має право вимагати від позичальника сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, суму неустойки і збитків, передбачених кредитним договором, у разі прострочення повернення чергової частини позики.
Аналогічне передбачено і пунктом 2.3.6 Договору, згідно якого банк має право стягнути кредит достроково, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, зокрема, у разі порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, в тому числі, при порушенні цільового використання коштів (а.с. 24).
Дана сума боргу складається з:
-заборгованості за кредитом у сумі 4056,90 доларів США;
-заборгованості за відсотками у сумі 869,31 доларів США;
-комісії за користування кредитом у сумі 40,80 доларів США;
-пені у сумі 138,44 доларів США.
Згідно цього ж розрахунку боргу, останнє погашення відповідачем боргу відбулося 11.12.2013 року. З даним позовом позивач звернувся до суду 28.04.2014 року.
09 листопада 2005 року сторони уклали Іпотечний договір (а.с. 29-36), предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Доробратово, вул. Суворова, 84, загальною площею 75,30 кв.м., житловою площею 37,40 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №136, на предмет іпотеки накладено обтяження у виді заборони його відчуження за №137. Вказаний будинок належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 07.11.2005 року приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстром №3602, зареєстрованого КП «Іршавське БТІ» 08.11.2005 року за номером №12598904 (а.с. 36).
У відповідності до п.5.1. Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, зокрема, якщо у момент настання строку виконання зобовязань іпотекодавцем за кредитним договором вони не будуть виконані повністю (а.с. 33).
Відповідно до ст.ст. 7, 11, 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, що було передбачено умовами договору, а також витрат, повязаних з предявленням вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно п.41 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
У звязку з порушенням умов кредитного договору, відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», 06.11.2013 року за №30.1.0.0/2-016 відповідачеві була направлена вимога (а.с. 17-21), в якій зазначено про наявність заборгованості за кредитним договором і необхідність її добровільного погашення у тридцятиденний термін з дати її отримання, яку відповідач залишив без реагування та задоволення (а.с. 22).
Відповідач вимогу про погашення кредитного боргу залишив без задоволення.
Виходячи з положень статей 589 і 590 ЦК України, у разі невиконання забезпеченого заставою зобов'язання, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи наведене суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.
Згідно вимог ч. 5 ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Тобто вимоги позивача про надання йому права від імені відповідача укласти договір купівлі-продажу майна переданого в іпотеку, суперечить вимогам ч. 5 ст. 38 ЗУ "Про іпотеку". Не передбачено зазначеним законом також право позивача на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, отримання дублікатів правовстановлюючих документів, кадастрового номеру земельної ділянки.
Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" №1304-V11 від 3 червня 2014 року. Даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору, оскільки позичальник ОСОБА_1 одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передав в іпотеку житловий будинок, загальна площа якого не перевищує 250 кв.м.
Установлений вказаним Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права, однак, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону.
Вказане узгоджується із правовими позиціями Верховного суду України, викладеними у постановах від 25.03.2015 року, 15.04.2015 року, 09.09.2015 року у справах №6-44цс15, 6-46цс15, 6-483цс15.
Що стосується вимоги банку про виселення відповідача ОСОБА_1 з будинку без надання іншого житла, суд приходить до наступного.
Згідно ч.3 ст.109 ЖК України та ст.40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
В той же час, відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України, громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит на купівлю нерухомості предмету іпотеки. З огляду на те, що вказаний будинок був придбаний за рахунок кредитних коштів, тому є всі передбачені законом підстави для виселення відповідача із вказаного будинку без надання йому іншого постійного житла.
Вищевикладене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постановах від 18.03. 2015 року, 24.06.2015 року, 02.09.2015 року по справах №6-39цс15, №6-447цс15, №6-1049цс15.
За таких обставин, суд вважає, що вимога про виселення відповідача із житлового будинку є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.
Що стосується вимоги банку про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку без надання іншого житла, суд вважає таку безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач пред'явивши вимогу про виселення мешканців будинку, не з'ясував коло цих осіб, не вказав їх відповідачами, в процесі розгляду не заявив клопотання в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, про залучення їх до участі по справі як співвідповідачів.
Тобто, в порушення ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України позивач не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог в частині виселення всіх мешканців з житлового будинку, тому в цій частині позову слід відмовити.
Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати у сумі 773,55 грн. (234,60 грн.+529,95 грн.), що складається з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду ( а.с. 45, 47).
Керуючись ст.ст. 526, 530, 546, 572, 574-576, 589, 590, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 38, 39, 40 Закону України Про іпотеку», ст. 109 ч.3 ЖК УРСР, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 158 ч.2, 197 ч.2, 208, 209, 212-215, 224-225 ЦПК України, Постановою Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,
Позов задовольнити частково.
●заборгованості за кредитом у сумі 4056,90 доларів США,
●заборгованості по відсоткам у сумі 869,31 доларів США,
●заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 40,80 доларів США,
●пені у сумі 138,44 доларів США,
звернути стягнення на предмет іпотеки по Іпотечному договору б/н від 09.11.2005 року, посвідченому приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_3, реєстраційний номер №136, а саме: на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Доробратово, вул. Суворова, №84, загальною площею 75,30 кв.м., житловою площею 37,40 кв.м., та належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу іпотекодержателем - ПАТ КБ «Приватбанк» від свого імені предмета іпотеки будь-якій іншій особі, визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки у розмірі на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час його реалізації, але у будь-якому разі не менше за вартість визначену в іпотечному договорі, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, без надання іншого житла з будинку №84, по вул. Суворова в с. Доробратово, Іршавського району.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 773 (сімсот сімдесят три) грн. 55 коп. судових витрат.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" №1304-V11 від 3 червня 2014 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано позивачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуюча : М. О. Пітерських