Справа № 639/1457/15-ц
Провадження № 2/639/938/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря Чигрінової І.А., Слюсаревої О.В., Волкової Н.О., Богоявленської І.М., Луценко С.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 , Харківської міської ради про визнаня права власності на гараж,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 , Харківської міської ради про визнаня права власності на гараж, в обґрунтування якого зазначили, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Степовий, 20/13 та за ОСОБА_1 на 4/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Степовий, 20/13. 18.09.2014 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2013 року позивачами зареєстровано свої частки (1/100 та 4/100) в житловому будинку літ. «А-1», загальною площею 332,8 кв.м., розташованого за адресою: м. Харків, пров. Степовий, 20/13, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак, в даних витягах не встановлено право власності на надвірні будівлі. Крім того, 06.12.1988 року між співвласниками часткової приватної власності домоволодіння за адресою: м. Харків, пров. Степовий, 20/13 було укладено та нотаріально посвідчено Договір "Про порядок користування жилим будинком між учасниками спільної часткової власнсті" . Згідно п. 4 Договору " Про порядок користування жилим будинком між учасниками спільної часткової власнсті" від 06.12.1988 року до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в користування переходить частина домоволодіння, що складає приміщення в будинку під літерою «А-1»: ІІІ сіни 4,4 кв.м., ІV комора 3,3 кв.м., 3-1 кухня 6,9 кв.м., 3-2 кухня 6,3 кв.м., 3-3 житлова кімната 20,2 кв.м., 3-4 житлова кімната 10,3 кв.м. та в « Примітках» до цього пункту Договору вказано, що за громадянками ОСОБА_1 та ОСОБА_6 рахується самовільно побудований гараж під літерою «К».

19.11.2012 року ОСОБА_6 було укладено шлюб з ОСОБА_7 та змінено прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7.

Таким чином, позивачі просять визнати за ними право власності на гараж літ. "К"., який знаходиться в їх володінні та користуванні з 1988 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись, на викладені в позовній заяві обставини.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання представник третьої особи Харківської міської ради, не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав суду пояснення, в яких просив прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів, яке не буде порушувати права Харківської міської ради та третіх осіб.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Сторони по справі є співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Степовий, 20/13.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Степовий, 20/13 та за ОСОБА_1 на 4/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Степовий, 20/13. Крім того, вказаним рішенням встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 04.10.2002 року було змінено прізвище ОСОБА_6 на «Сергєєва» (а.с.5-7).

18.09.2014 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2013 року позивачами зареєстровано на праві власностиі свої частки (1/100 та 4/100) в житловому будинку літ. «А-1», загальною площею 332,8 кв.м., розташованого за адресою: м. Харків, пров. Степовий, 20/13, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.23,24).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном , визначено уст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності визначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

06.12.1988 року між співвласниками спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: м. Харків, пров. Степовий, 20/13 було укладено нотаріально посвідчено Договір "Про порядок користування жилим будинком між учасниками спільної часткової власнсті".

Згідно п. 4 вказаного договору до ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в користування переходить частина домоволодіння, що складає приміщення в будинку літерою «А-1»: ІІІ сіни 4,4 кв.м., ІV комора 3,3 кв.м., 3-1 кухня 6,9 кв.м., 3-2 кухня 6,3 кв.м., 3-3 житлова кімната 20,2 кв.м., 3-4 житлова кімната 10,3 кв.м. та в «Примітках » до цього пункту Договору вказано, що за громадянками ОСОБА_1 та ОСОБА_6 рахується самовільно побудований гараж літерою «К» (а.с.8-11).

Частиною 4 ст. 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Посилання відповідача на те ,що вказаний гараж є самочинним будівництвом суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року.

Пунктом 1.2. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19.03.2013 року (далі Порядок) визначено, що господарські (присадибні) будівлі-допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо. Відповідно до пункту 3.1. вищевказаного Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно з п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №868 від 17.10.2013 року документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

З довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 23.06.2015 року вбачається, що гараж літ. «К» побудовано згідно рішення Жовтневої райради м. Харкова №79-1 від 06.06.1989 року.

Відповідно до ст. 392 ЦПК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Належних та допустимих доказів в розумінні положень ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України побудови спірного гаражу з порушенням будівельних норм України суду не надано. В технічному паспорті станом на 26.06.2012 року, Харківського міського БТІ спірний гараж зазначений, штампи про його самовільне будівництво відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., що документально підтверджується квитанцією, долученою до матеріалів цивільної справи (а.с.2), що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 11, 57, 60,61, 88, 208, 209, 212 -215 ЦПК України, ст.ст. 317, 321, 356-358 , 392 ЦК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 , Харківської міської ради про визнаня права власності на гараж - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на гараж літ. "К", що розташований за адресою: м. Харків, провулок Степовий, 20/13.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 81(вісімдесят одна) грн. 20 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк