Справа № 456/1503/15-ц
Провадження № 2/456/883/2015
РІШЕННЯ

іменем України

02 липня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Саса С. С. ,

при секретарі Петренко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частини квартири,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги просить визнати квартиру №1а у будинку №13 по вул. О.Степанівни у м. Стрию Львівської області, придбану сторонами за час перебування у шлюбі, обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право власності на ? ідеальної частини квартири. Покликається на те, що відповідачка ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, шлюб між сторонами було розірвано 12.03.2012 року. За час перебування в шлюбі сторонами було придбано однокімнатну квартиру №1а у будинку №13 по вул. О.Степанівни в м. Стрию згідно із договором купівлі-продажу квартири від 09.12.2003 року. На час придбання квартири її загальна площа становила 44,4 кв.м. У квартирі було проведено реконструкцію: у підвальному приміщенні було обладнано кухню площею 19 кв.м, горище переобладнано в мансардне приміщення, внаслідок чого площа квартири на даний час становить 107,8 кв.м. Відповідачка звернулася до суду із позовом про визнання його втратившим право на користування житлом у спірній квартирі, тому позивач змушений звернутися в суд із даним позовом про захист свого права власності. Оскільки сторони шлюбного договору не укладали, жодних інших домовленостей між ними щодо визначення часток не було, то вважає, що частка кожного із сторін як колишнього подружжя є рівною і становить по ? у даній квартирі. Просить визнати за ним право власності на ? ідеальної частки у даній квартирі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 позов заперечили та пояснили, що добудова і реконструкція спірної квартири №1а у будинку №13 по вул. О.Степанівни у м. Стрию Львівської області проведені самочинно без виготовлення робочого проекту. Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку, на нього не може бути звернено стягнення по виконавчих документах, в тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Крім того, згідно висновків ВСУ, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України від 01.02.2014 року п.3: у розумінні ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів ДАБК, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність і з тим, на який власником отримано раніше право власності.

В звязку з тим, що спірна квартира була самочинно добудована, тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно ст.ст. 364, 367 ЦК України.

Крім того, шлюб між сторонами розірвано 12.03.2012 року, а позов про розполіл спільного майна подружжя подано 31.03.2015 року, тому просять відмовити в позові у звязку з спливом позовної давності.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що в позові слід відмовити.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.03.2012 року шлюб між сторонами, який був зареєстрований 17.05.2003 року, розірвано.

За час шлюбу сторони придбали однокімнатну квартиру №1а у будинку №13 по вул. О.Степанівни в м. Стрию Львівської області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 09.12.2003 року. Квартира складалася з однієї житлової кімнати житловою площею 21,6 кв.м і кухні. Загальна площа квартири становила 44,4 кв.м.

З технічного паспорта на квартиру №1а у будинку №13 по вул. О.Степанівни в м. Стрию Львівської області вбачається, що сторонами самочинно, без дозволу на виконання будівельних робіт добудовано в квартирі мансарду розміром 10.58х4.25 м (приміщення 6, 7, 8), переобладнано підвал в кухню 9 і кладову 10, кухню 2 переобладнано в житлову кімнату площею 11.6 кв.м. Загальна площа квартири становить 99,7 кв.м.

Згідно ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку, на нього не може бути звернено стягнення по виконавчих документах, в тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання самочинно добудованої і реконструйованої квартири №1а у будинку №13 по вул. О.Степанівни у м. Стрию Львівської області загальною площею 99,7 кв.м. обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частини квартири є безпідставними та суперечать вимогам ст. 376 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Стрийського міськрайонного суду від 12.03.2012 року, позивач звернувся в суд із даним позовом 31.03.2015 року, пропустивши без поважних причин строк на звернення із позовом до суду. Покликання позивача про те, що про порушення свого права власності він дізнався лише в суді при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання його втратившим право на користування житлом у спірній квартирі не приймається до уваги судом, оскільки вказаний позов залишений без розгляду за заявою позивача.

На підставі зібраних доказів суд вважає необхідним відмовити в позові.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. 267 ЦК України, суд

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири №1а у будинку №13 по вул. О.Степанівни у м. Стрию Львівської області обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частини квартири.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Сас С.С.