Справа № 187/515/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"05" листопада 2015 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М. при секретарі Клисак Н.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики

В С Т А Н О В И В

27 квітня 2015 року до суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом, в якому вказав, що 31.10.2012 року він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 481 100 доларів США поверненням грошей у строк до 31.01.2013 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 Однак відповідач 7.02.2015 року частково повернув борг в розмірі 10 438 грн доларів США, що підтверджується розпискою.

Зазначена частина боргу в розмірі 10 438 грн, що складала 2245,1630 грн була повернута несвоєчасно, а залишок боргу становить 10 567 129,07 грн.

Прострочення зобов'язання триває з 01.02.2013 року по 27.04.2015 року і сума боргу становить 470 662 доларів США.

Просив стягну гнути із відповідача на свою користь 11 289 177, 53 грн заборгованість по договору позики, що становить 502 822,18 доларів США, із яких основний борг становить 470 662 доларів США, що становить 10 567 129,07 грн та три процента річних - 32 160,18 доларів США, що становить 7220048,46 грн.

29 вересня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги , просив суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості в розмірі 14 910 171,92 грн, яка складається із основний борг в розмірі 470 662 доларів США , три процента річних - 38 117, 61 доларів США , проценти за користування грошовими коштами і розмірі 180995,47 доларів США і судові витрати в розмірі 6 090 грн.

В суді позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що 31.10.2012 року його знайомий ОСОБА_2 знаходячись в місті Луганську позичив в нього 481 100 доларів США для особистих потреб і розвитку бізнесу, написавши розписку, а 7.02.2015 року відповідач повернув тільки частково борг в розмірі 10 438 доларів. Просив стягнути основний борг, три процента річних і проценти за користування грошовими коштами в розмірі 14 910 171, 92 грн і судові витрати в розмірі 6 090 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що позивачу крім 7.02.2015 року ніяких коштів від відповідача не перераховувалось, ОСОБА_1 не уповноважував інших осіб на отримання боргу , шлюб із його дружиною був розірваний в 1999 році. ОСОБА_2 ухиляється від повернення позики, просить задовольнити позово.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач отримав 31.10.2012 року у позивача грошові кошти в розмірі 481 100 доларів США, написав про це власноручно розписку і частково віддав борг лише 07.02.2015 року в розмірі 10 438 доларів США. Просить стягнути основний борг, три процента річних і проценти за користування грошовими коштами в розмірі 14 910 171, 92 грн і судові витрати в розмірі 6 090 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав,пояснивши, що ОСОБА_2 дійсно 31.10.2012 року власноручно отримав у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 481 100 доларів США і користувався ними. Сторони в усній формі домовились, що борг відповідач буде повертати, перераховуючи гроші на картку його дружини ОСОБА_6.

В липні 2013 році між сторонами був укладений договір позики на

2 500 000 грн , але нотаріально сторони не бажали його оформляти, так як між сторонами буди добрі стосунки і вони довіряли один одному. Борг в повному обсязі позивач повернув, перерахувавши всі гроші в 2013-2014 роках на картку його дружини, що підтверджується квитанціями , а тому просить суд в позові відмовити.

Заслухавши позивача, представників позивача, представника відповідача, свідків, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав .

Судом були встановлені наступні юридичні факти і правовідносини.

Судом встановлено, 31 жовтня 2012 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 481 100 доларів США, які зобов'язався повернути 31 січня 2013 року, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою ( а.с.5), оглянутим оригіналом розпискою в суді і не заперечувалось представником відповідача ОСОБА_5

7 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 отримав от ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 438 доларів США в рахунок часткового повергнення боргу по розписці написаної ним 31.10.2012 року, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою ( а.с.6), оглянутим оригіналом розпискою в суді і теж не заперечувалось представником відповідача ОСОБА_5

Відповідно ст.1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позикодавець ОСОБА_1 не надавав позичальнику ОСОБА_2 право повертати йому позику на користь колишньої дружині ОСОБА_6, з якої він розлучився 28.09.1999 року , проживають вони окремо і ці обставини позивач особисто підтвердив в суді.

Доказів про те, що відповідач перераховував кошти по договору позики в 2012-2013 роках відповідачу і розрахувався з ним нічим не підтверджуються, розписка про позичення грошей від 31.10.2012 року відповідачеві не повернута, а квитанції про переказ грошових коштів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на картковий рахунок ОСОБА_6 в період з 24.12.2012 року по 2.10.2013 року ( а.с.165, 175-199) не підтверджують факту повернення особисто позивачу грошових коштів по виконанню договору позики між сторонами 31.10.2012 року.

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснив, що він, працюючи юристом на підприємстві КСП « Жовтневе», де ОСОБА_2 працював директором по його особистому усному проханню перераховував різні грошові кошти в 2013-2014 роках з пошти м. Дніпродзержинська на користь колишньої дружини позивача ОСОБА_6 яка проживала в м. Луганську, але з якого приводу він сказати не може і які суми він переводів точно не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснив, що він разом із ОСОБА_2 були засновниками підприємства « Агроком», вели підприємницьку діяльність. Зі слів ОСОБА_2 знає, що останній отримав у ОСОБА_6 кілька мільйонів гривень в жовтні 2012 року, але скільки точно сказати не може. Йому також відповідач говорив, що він щомісячно доручав синові та іншим особам перераховувати колишній дружині позивача грошові кошти в рахунок погашення боргу і увесь борг позивачеві повернутий.

Суд звертає увагу на те, що пояснення свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про повернення боргу позивачу ґрунтується тільки на їх припущеннях що гроші, які перераховувались на карточку ОСОБА_6 є умовами виконання договору позики між сторонами, відповідачу необхідно було переводити гроші на ім'я позивача, а не іншої особи.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереч ер/нь.

Представником відповідача не було доведено, що ОСОБА_2 повернув позику ОСОБА_1 в строк та виконав умови їх договору належним чином, посилання на договір позики укладений між сторонами від 29.07.2013 року судом до уваги не приймається ( 143), так як не являється предметом спору в цьому суді.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу,з урахуванням встановленого індексу інфляції на весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 31.10.2012 року отримав позику в сумі 481 100 доларів США від ОСОБА_1, 7.02.2015 року частково йому повернув 10 438 доларів, а тому зобов'язаний сплатити залишок суми основного боргу, три процента річних та відсотки за користування грошовими коштами.

Суд приймає до уваги , що курс НБУ станом на 28.09.2015 року становив 21,615991 грн за долар США ( а.с.150) і який сторонами не заперечується.

Суд приймає на увагу, борг позивача перед ОСОБА_1 залишився в розмірі 470 662 доларів США з відрахуванням частки повернення боргу ( 481 100 - 10 438 = 470 662 ) що становить 10 173 825 грн 55 коп ( 470 662 х 21,615991 грн), три процента річних від суми заборгованості що становить 823 949 грн 91 коп ( 38117,61 х 21,615991 грн = 823 949,91), а також відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3 912 396 грн 45 ( 1800995,47 х 21,615991 = 3 912396,45), а всього 14 916 261 грн 91 коп, які необхідно сплатити на користь відповідача.

Приймаючи що уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, суд відповідно до ст.. 88 ЦПК України стягує судові витрати в розмірі 6090 грн із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11,60,88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

ст.ст. 526,530, 610,625, 1047, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 заборгованість до договору позики в розмірі 14 910 171 грн 91 коп, яка складається: із основного боргу в розмірі 10 173 825 грн 55 коп, трьох процентів річних від суми заборгованості в розмірі 823 949 грн 91 коп, відсотками за користування грошовими коштами в розмірі 3 912 396 грн 45 коп , а також судові витрати в розмірі 6 090 грн, а всього 14 916 261 грн 91 коп ( чотирнадцять мільйонів дев'ятсот шістнадцять тисяч двісті шістдесят одна грн. 91 коп) на користь ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено на протязі 10 днів в Апеляційний суд Дніпропетровської області.

Суддя: І. М. Іщенко