Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/6395/14-ц Головуючий у 1-й інст. Лешко С. М.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2014 року, -

встановила:

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 13437,5 грн., що еквівалентно 1000 доларів США по офіційному курсу до долара США, та судових витрат в сумі 543,60 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.02.2012 року між ними укладено договір позики в сумі 2500 доларів США з терміном повернення до серпня 2012 року, однак відповідач не виконує умови зобов'язання і повернув лише 1500 доларів США.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 13437,50 грн. та судові витрати в сумі 543,60 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову. Вважає, що суд не в повній мірі дослідив матеріали справи та дав оцінку його доводам щодо обману з сторони позивача.

Апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу і пояснили, що розписка була написана внаслідок обману та шахрайських дій позивача. Свідків при написанні розписки не було. Договір позики у судовому порядку не оспорювали і до правоохоронних органів не зверталися.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що 15 лютого 2012 року між сторонами укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 2500 доларів США строком до серпня 2012 року.

На виконання умов договору позичальник написав розписку про отримання вказаної суми коштів від ОСОБА_2 (а.с.4).

Сторони визнали, що частину від суми позики, зазначеної у розписці, в розмірі 1500 доларів США, відповідачем повернуто, про що свідчить відповідна розписка ОСОБА_2, що знаходиться у відповідача.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що між сторонами укладено договір позики і відповідач не виконує його умови.

Колегія суддів погоджується з такою думкою суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі частини другої статті 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Між сторонами укладено письмовий договір позики та підтверджено передання грошей відповідною розпискою, а тому суд вірно виходив з того, що між сторонами існують правовідносини договору позики.

Згідно Договору позика повинна бути повернена Позичальником до серпня 2012 року.

Відповідачем не доведено своєчасне виконання договору в повному обсязі, а тому суд правильно стягнув заборгованість відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Посилання відповідача на те, що грошей він не позичав, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки договір позики відповідає вимогам законодавства і є укладеним. Пояснення відповідача не підтверджені належними доказами і суперечать змісту розписки про отримання цих коштів за місцем проживання ОСОБА_2 та повернення їх частки. Наявність кримінального провадження відносно чоловіка позивача не свідчить про відсутність факту передачі коштів. Зазначені відповідачем обставини щодо обману та шахрайських дій можуть бути предметом кримінального провадження або розгляду позову про визнання договору недійсним, однак такий позов відповідачем не заявлено.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України не може бути підставою для скасування судового рішення несплата позивачем судового збору за подачу заяви про забезпечення доказів, яка в подальшому повернута заявникові, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді