Справа № 301/605/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" травня 2015 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги і просив також стягнути з ОСОБА_3 відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України 1100 грн. відсотків за несвоєчасне виконання зобовязання.
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, згідно позовної заяви просив розглянути справу по суті в його відсутності (а.с. 4, 20).
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений за місцем реєстрації відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову чи заяви про розгляд справи в його відсутності до суду не подав ( а.с. 12, 17, 26, 32).
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази сторін на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 11-16, 509, 526, 530, 610, 614, 625, 629 ЦК України, цивільні зобов'язання, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися, тобто відповідно до умов договору у вказаний у договорі строк; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди іншій особі; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Згідно ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк встановлений договором; договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов, а також отримання грошей може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України по справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року.
Відповідач зобовязання виконував частинами, а саме: 05.06.2014 року грошовим переказом №225057724 від відповідача із м. Санкт-Петербург позивач отримав 2997 грн., а 15.09.2014 року 3277,50 грн. Дані обставини підтверджуються копією заяви на отримання грошових коштів від 05.06.2014 року, квитанцією №8415460 про здійснення валютно-обмінної операції від 05.06.2014 року та заявою на видачу готівки №1022636 від 15.09.2014 року (а.с.6, 7, 8).
Заперечень на позов відповідачем не подано.
В ході розгляду справи позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог і просив також стягнути з ОСОБА_3 відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України 1100 грн. відсотків за несвоєчасне виконання зобовязання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, кожна сторона розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України).
В судовому засіданні представник позивача пояснив, що 1100 грн. це сума пені за несвоєчасне виконання зобовязання, що розрахована в межах річного строку до звернення до суду, а не відсотки за час прострочення в порядку ст. 625 ЦК України.
При цьому, надати суду розрахунок вказаної суми представник позивача не міг, не містять такого розрахунку і матеріали справи.
За таких обставин суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення пені у сумі 1100 грн. є не доведеною і такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судові витрати у виді 243,60 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 1).
Керуючись ст. ст. 526, 530, 1046 -1049 ЦК України ст. ст. 11, 15, 57-60, 88 ч.1, 158 ч.2, 208, 209, 212-215, 218, 224-225, 292, 294 ЦПК України,
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243 (дві сорок три) грн. 60 коп. судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано позивачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Головуюча : М. О. Пітерських