Номер провадження: 22-ц/785/5844/15
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О.Д.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Публічному акціонерному товаристві «Банк Форум» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - «Про звернення стягнення на предмет іпотеки», -

ВСТАНОВИЛА:

13.06.2014 року ПАТ «Банк Форум» в особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Форум» звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1, розташоване на земельній ділянці площею 920 кв.м.; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах вказаного домоволодіння, а також визнати осіб, такими, що втратили право користуватися домоволодінням та виселити їх.

Позивач посилався на те, що 14.05.2008 року між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 30000 доларів США на строк користування кредитними коштами до 10.05.2013 року зі сплатою 15,5 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до нотаріально посвідченого іпотечного кредиту від 14.05.2008 року, укладений між банком та відповідачем ОСОБА_2, яка вступила майновим поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_4, ОСОБА_2 було передано в іпотеку банку вищезазначене домоволодіння.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.04.2012 року були частково задоволені позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості: з відповідачів солідарно стягнута кредитна заборгованість 363381,30 грн., судові витрати по 606,60 грн. з кожного, але відповідачами до теперішнього часу зазначена кредитна заборгованість не погашена.

Представник позивача до суду не з*явився, надавши заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та просив справу слухати за його відсутності.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2015 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Форум» в особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Форум».

02.06.2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» подали апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просять рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

14.05.2008 року між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 30000 доларів США на строк користування кредитними коштами до 10.05.2013 року зі сплатою 15,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до нотаріально посвідченого іпотечного кредиту від 14.05.2008 року, укладений між банком та відповідачем ОСОБА_2, яка вступила майновим поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_4, ОСОБА_2 було передано в іпотеку банку вищезазначене домоволодіння АДРЕСА_1, розташоване на земельній ділянці площею 920 кв.м.

Рішенням Б.-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.01.2011 року позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості були задоволені, з відповідачів солідарно стягнута кредитна заборгованість, судовий збір та ІТЗ, але відповідачами до теперішнього часу не погашена кредитна заборгованість в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 610 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлкються договором.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Згідно останніх позицій, викладених в Постановах Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах від 18.03.2015 року ( справа № 6-39цс15) та від 24.06.2015 року ( справа № 6-447цс15), та які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, у цьому разі надається інше постійне житло.

У наведених Постановах Верховний Суд України звертає увагу на такі положення закону.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

В даному випадку банком були заявлені вимоги про виселення відповідача без надання іншого житла, що є недопустимим з урахуванням вищевикладеної позиції Верховного Суду України.

Установивши у даній справі, що в іпотеку передано домоволодіння, яке була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного домоволодіння без надання їм іншого постійного житла.

Крім того, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, оскільки є доведеними належними доказами та підтверджують загальну суму заборгованості - 363381,30 грн.

Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне застосувати у даній справі вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що вищезазначене домоволодіння є місцем постійного проживання відповідачів, іншого житла вони не мають.

Отже, з урахуванням наведених положень цього Закону, колегія суддів на підставі ст. 217 ЦПК України вважає за необхідне відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на іпотечне майно на строк дії Закону України «Про мораторій…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин по справі є підставою для скасування рішення суду, з ухваленням нового рішення суду про часткове задоволення позовних вимог.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, що при подачі апеляційної скарги на рішення суду, апелянтом не був сплачений судовий збір у розмірі 1818,36 грн., через його звільнення від сплати судового збору.

Тому, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі по 909,18 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ПАТ «БАНК ФОРУМ» - задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння, що знаходиться АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 920 кв.м., та складається в цілому житлового будинку, надвірних споруд загальною площею 197,9 кв.м., житловою - 99,8 кв.м., яке належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0068/08/08-КЕ від 14 травня 2008 року, в загальній сумі 363381,30 грн.; шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на іпотечне майно на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» від 3 червня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі по 909,18 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог ПАТ «БАНК ФОРУМ» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А.Артеменко

П.М. Черевко

16.09.2015 року м. Одеса