РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Марчук К.І., за участю представників відповідача Кустря К.В., Левіна М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "УГХТ-СЕРВІС" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до ТОВ "УГХТ-СЕРВІС" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зазначивши, що з 01.04.2013 року по 28.03.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, на посаді прибиральниці службових приміщень з прибиранням санвузлів. Наказом ТОВ "УГХТ-СЕРВІС" № 11 від 27.01.2014 року було прийнято рішення про зменшення загальної чисельності прибирального персоналу відповідача за рахунок звільнення частини співробітників на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 57к від 28.03.2014 року її було звільнено з ТОВ «УГХТ-СЕРВІС» на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.09.2014 року її було поновлено на посаді прибиральниці службових приміщень з прибиранням санвузлів з 28.03.2014 року. Дане рішення набрало законної сили. При винесенні вищевказаного рішення не розглядалося питання про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2014 року по 12.09.2014 (по день, коли вона приступила до роботи) року у розмірі 17359,02 грн. (107,82 грн. х 161 робочих днів = 17359,02 грн.). Також просила суд стягнути з відповідача на її користь завдану їй моральну шкоду, у зв'язку з грубим порушенням законодавства про оплату праці, у розмірі 1000,00 гривень, та витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 гривень.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі.

Представники відповідача Кустря К.В., Левіна М.Б. у судовому засіданні позов визнали частково, зазначивши, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути стягнута з відповідача на користь позивачки за період з 29.03.2014 року по 02.09.2015 року (тобто по день винесення рішення суду про поновлення позивачки на роботі) у розмірі 7449,30 гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, відповідно до наданого ними розрахунку. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу не визнали та просили відмовити у їх задоволенні.

Суд, з'ясувавши думку сторін, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 01.04.2013 року по 28.03.2014 року позивачка ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та працювала на посаді прибиральниці службових приміщень з прибиранням санвузлів, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 /а.с. 6-7/.

Наказом ТОВ "УГХТ-СЕРВІС" № 11 від 27.01.2014 року було прийнято рішення про зменшення загальної чисельності прибирального персоналу ТОВ «УГХТ-СЕРВІС» за рахунок звільнення частини співробітників на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 57к від 28.03.2014 року ОСОБА_3 було звільнено з ТОВ «УГХТ-СЕРВІС» на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що також підтверджується записом у трудовій книжці позивачки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.09.2014 року позивачку було поновлено на посаді прибиральниці службових приміщень з прибиранням санвузлів з 28.03.2014 року. Дане рішення набрало законної сили 23.09.2014 року.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно судом вирішується питання про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.09.2014 року питання про виплату позивачці середнього заробітку за час вимушеного прогулу не розглядалося, оскільки не зазначалося в позовних вимогах, з відповідача на користь позивачки має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

При цьому, визначаючи період стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує оглянуті в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 263/3913/14-ц, а саме: розписку ОСОБА_3 від 17.07.2014 року, про те, що вона була ознайомлена про час та місце розгляду справи на 02.09.2014 року о 10-00 год., а також заяву від 02.09.2014 року про підтримку позовних вимог та розгляд справи за її відсутністю. З вищевказаних документів вбачається, що ОСОБА_3 була ознайомлена про час та місце розгляду справи, та мала можливість ознайомитися з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.09.2014 року у день його винесення та отримати його копію. Також встановлено, що відповідачем не було здійснено перешкод для того, щоб позивачка приступила до роботи негайно, після винесення рішення, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу має бути стягнутий з відповідача на користь позивачки з 29.03.2014 року (тобто з наступного дня після звільнення) по 02.09.2014 року (по день винесення рішення суду про поновлення на роботі).

Так, з розрахунку відповідача вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 за останні повні два місяці роботи перед її звільненням складала 8,90 гривень.

Таким чином, судом встановлено, що за період з 29.03.2014 року по 02.09.2014 року, минуло 837 робочих днів, а сума середнього заробітку позивачки за цей час складає (837 робочих днів х 8,90 гривень = 7449,30 грн.) 7449,30 гривень, а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що порушенням трудових прав, яке полягало у порушенні законодавства про оплату праці, позивачці була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних переживаннях та порушенні нормального ритму її життя. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 200,00 гривень.

Враховуючи, що відповідачем дійсно було допущено порушення трудового законодавства, з відповідача на корить позивачки підлягає стягненню сума документально підтверджених витрат на правову допомогу у розмірі 292,32 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнена позивачка.

Керуючись ст.ст. 235 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, ст. ст.10, 11, 60, 61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "УГХТ-СЕРВІС" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УГХТ-СЕРВІС" на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 7449,30 гривень, моральну шкоду в розмірі 200,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 гривень, а всього 7941,62 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УГХТ-СЕРВІС" на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в апеляційній суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Шатілова