АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Бабака М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 6 серпня 1976 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з січня 2008 року. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. На теперішній час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин, примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим

ОСОБА_2 просив його шлюб з ОСОБА_3 розірвати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року позов задоволено, шлюб між сторонами, зареєстрований 6 серпня 1976 року ВДРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1863, розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, та ухвалити нове по суті позовних вимог, а також поділити між сторонами спільне майно подружжя.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд безпідставно не поділив спільно нажите подружжям майно.

_________________________________________________________

Справа № 759/1835/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7962/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Коваль О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 6 серпня 1976 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1863, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7).

З пояснень позивача вбачається, що від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Ця обставина була підтверджена в судовому засіданні відповідачем, а тому, на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб, суд виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

На виконання вимог ст. 111 СК України судом було вжито заходів щодо примирення подружжя.

Проте, як пояснили в судовому засіданні позивач та відповідач, примирення між ними досягнуто не було.

Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з пояснень сторін, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що зареєстрований між сторонами шлюб підлягає розірванню.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник відповідача просив скасувати рішення та поділити між подружжям спільне майно, посилаючись на те, що судом першої інстанції вказане питання вирішено не було.

Такі доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Апелянт посилається на те, що вказане речення у описовій частині рішення суду є встановленою судом обставиною, яка має значення для справи.

Колегія суддів вважає такі доводи представника відповідача безпідставними та юридично не значимими для законного та обґрунтованого рішення суду, яке ухвалене відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства та на підставі заявлених позовних вимог, оскільки позивач не просив поділити спільне майно подружжя, а відповідач передбаченим статтею 123 ЦПК України правом заявити зустрічний позов не скористалася і під час розгляду справи в суді належним чином оформленої відповідної зустрічної позовної заяви про поділ майна не подавала.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору та не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Частиною 1 ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог процесуального законодавства, а висновки суду є законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи, воно не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі, з огляду на що остання має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко