22-ц/775/125/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.

при секретарі - Одінцові Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 24 жовтня 2011 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року позивачі звернулись в суд з позовом, вказуючи на те, що вони є спадкоємцями за заповітом їх діда - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За життя спадкодавця ним сумісно з дружиною, бабусею позивачів, ОСОБА_6 було придбано: будинок АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_1, автомобіль «Вольво - 960», 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, гараж НОМЕР_2, розташований в автогаражному кооперативі «Дружба» в м.Маріуполі, а також гараж, місце розташування якого не відоме. ОСОБА_6. померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вона володіла 1/2 долі в спільній сумісній власності з ОСОБА_8, який фактично прийняв спадщину разом із відповідачем ОСОБА_2, частки при цьому не виділялись. 16.04.2010 року спадкодавець ОСОБА_8 склав заповіт, яким заповів позивачам належні йому ? частки будинку, квартири, автомобіля та гаража, а також 50% статутного капіталу ТОВ «Гарант ЗН», яке було зареєстровано 19.07.2000 року, засновниками якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_2, а також частки статутного капіталу ТОВ «Нептун», засновником якого був ОСОБА_8. Розділити майно та реалізувати свої права позивачі не мають змоги, оскільки відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні спадковим майном, виділяти долі відмовляється. Просили суд визнати за ними право власності на ? частини спадкового майна за кожним, до складу якого входить будинок АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_1, автомобіль «Вольво-960», гараж НОМЕР_2 в автогаражному кооперативі «Дружба», гараж, місце розташування якого не відоме, а також визнати право власності па 50% статутного капіталу ТOB «Гарант - ЗН» в рівних долях та на частку статутного капіталу ТОВ «Нептун» - в порядку спадкування за заповітом.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 24 жовтня 2011 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 задоволено частково, а саме було визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом: будинок АДРЕСА_2 загальною площею 343,5 кв.м., квартири АДРЕСА_1 площею 53,61 кв.м., автомобілю «Вольво - 960», 1993 року випуску, реєстраційний помер НОМЕР_1, тип ТЗ - седан, колір - чорний, гаражу НОМЕР_2, розташованого в авто гаражному кооперативі «Дружба» по пр. Будівельників, 1 в м. Маріуполі, визначивши частки по ? частці майна за кожним із спадкоємців.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 право власності на 50% статутного капіталу ТОВ «Гарант - ЗН» в рівних долях та на частку статутного капіталу ТОВ «Нептун» - в порядку спадкування за заповітом. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 24 жовтня 2011 року, в позові відмовити. Зокрема, апелянт посилається на те, що не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому не мав можливості скористуватися своїми процесуальними правами і надати докази заперечень проти позову. В заперечення проти позову вказує, що померлий ОСОБА_2 на час складання заповіту на користь позивачів мав психічне захворювання, яке вплинуло на його здатність усвідомлювати свої дій, тому заповіт є недійсним.

Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів розглядає справу без участі відповідача ОСОБА_2, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_7, який просив задовольнити апеляційну скаргу, заперечення позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_3 і їх представника ОСОБА_9, які просили скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

Оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що спадкодавці ОСОБА_10 та ОСОБА_8 є рідними бабусею та дідусем позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_11, та матір'ю і батьком відповідача ОСОБА_2, який є рідним батьком позивачів (а.с.32-36). Згідно свідоцтва про смерть, спадкодавець ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після чого ? належної їй частини майна подружжя була фактично прийнята ОСОБА_8 та ОСОБА_2, частка ОСОБА_8 становила ?, а частка ОСОБА_2 - ? з усього майна.

За життя спадкодавцем ОСОБА_8 було складено заповіт від 16 квітня 2011 року, яким він заповів належну йому частку спадкового майна в рівних долях свої онукам, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року спадкодавець ОСОБА_8 помер, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять ? належних йому: будинку АДРЕСА_2, квартири АДРЕСА_1, автомобілю «Вольво - 960», 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, гаражу № НОМЕР_2 в кооперативі «Дружба» по пр.Будівельників, 1, в м. Маріуполі, а також 50% статутного капіталу ТОВ «Гарант - ЗН» та частка статутного капіталу ТОВ «Нептун».

Оскільки позивачами не надано достатніх доказів існування і місцезнаходження другого гаражу, який вони зазначили, як спадкове майно, суд відмовив в визнання за ними права власності на майно, яке не ідентифіковане.

Задовольняючи позов в решті вимог, суд виходив з того, що позивачі є спадкоємцями за заповітом після померлого ОСОБА_12, а існування і належність спадкодавцю ОСОБА_8 майна, що складає спадкову масу, достатньо доведена наявними в справі доказами.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4, ч.2 ст.48, ст..66-68 Закону України «Про нотаріат» обов'язок щодо встановлення спадкового майна, кола спадкоємців та видачі свідоцтв про право власності на спадкове майно покладений на органи нотаріату.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, яка була надана на запит колегії суддів, після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з заявами про прийняття спадщини звернулися позивачі - невістка ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього онука ОСОБА_4, онук ОСОБА_3, онук ОСОБА_2.

Відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкова справа не містить.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачі не дали переконливих пояснень, які непереборні перешкоди чинив позивач в користуванні спадковим майном, що позбавляли їх можливості отримати свідоцтва про право на спадщину; не обгрунтували, у зв'язку з чим звернулися до суду з позовом про визнання права власності в частках, в той час, як в позові посилалися на те, що не мають можливості розподілити з відповідачем спадкове майно в натурі.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє повному і всебічному з'ясуванню обставин справи. У разі якщо сторони не заявляють клопотання щодо направлення запиту до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини про наявність спадкової справи та витребування копій документів із спадкової справи, суд роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав відповідно до ст.. 137 ЦПК України.

Суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог, що потягнуло за собою ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно, неправильно вирішив такий спір, оскільки позивачі передчасно звернулися з вимогами про визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом, і в матеріалах справи відсутні докази того, що нотаріусом було відмовлено їм у видачі свідоцтв про право власності на спадкове майно.

З огляду на вищевикладене, судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим та відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в цих позовних вимогах.

У зв'язку з наведеним, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про незаконність рішення у зв'язку із неповним з'ясуванням судом обставин, що на думку апелянта мають значення для справи, і які нічим відповідачем об'єктивно не підтверджені, не мають правового значення.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 24 жовтня 2011 року скасувати.

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді