АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення суми депозитного вкладу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі - відповідач) про стягнення суми депозитного вкладу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, які були уточнені в ході розгляду справи, зазначала, що 15.10.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках пакету послуг «ПУ Перший» № 1733347 на строк 12 місяців + 1 день під 9,5 % річних протягом строку дії договору. Термін дії договору закінчився 16.10.2014 р. і був пролонгований до 16.11.2014 р. 17.11.2014 р. позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути їй кошти, однак, відповідач кошти не повернув. 28 листопада 2014 р. позивач уклала новий депозитний договір № 2076171 терміном дії на 3 місяці до 28 лютого 2015 р., перерахувавши на нього кошти в сумі 9000,00 євро з поточного рахунку № 81424564. Оскільки на вимогу позивача від 26.02.2015 р. про повернення вкладу та залишку коштів з рахунку, відповідач кошти та відсотки не повернув, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь і видати їй одноразовою операцією через касу суму депозитного вкладу з нарахованими процентами в розмірі 9178 євро 36 євроцентів, 12 євро 07 цента - 3 % річних та 664 євро 81 цент інфляційних збитків, а також видати з карткового рахунку одноразовою операцією кошти в сумі 8437 євро 09 центів, а всього 18292 євро 33 євроцента; стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. моральної шкоди та 3654,00 грн. судового збору.

Унікальний номер справи: 761/681/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7659/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про стягнення суми депозитного вкладу, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року скасувати, та ухвалити в справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що при ухваленні вказаного рішення судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги обставину - відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 р. №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», в банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці.

Посилається, що відмова в задоволенні її позовних вимог з вказаних підстав є незаконною, оскільки з вимогою про повернення всієї суми депозитних коштів вона звернулася в листопаді 2014 року, а позовну заяву до суду направила в грудні 2014 року, тобто до початку запровадження тимчасової адміністрації.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.10.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках пакету послуг «ПУ Перший» № 1733347 на строк 12 місяців + 1 день під 9,5 % річних протягом строку дії договору. Термін дії договору закінчився 16.10.2014 р. і був пролонгований до 16.11.2014 р. 28 листопада 2014 р. позивач уклала з відповідачем новий депозитний договір № 2076171 терміном дії на 3 місяці до 28 лютого 2015 р., перерахувавши на нього кошти в сумі 9000,00 євро з поточного рахунку № 81424564.

Також встановлено, що позивачу не було надано можливості отримати залишок коштів з карткового рахунку однією операцією, 26.02.2015 р. позивач звернулася до відповідача з вимогою про видачу вкладу, відсотків та залишку коштів з рахунку одноразовою операцією через касу, однак, відповідач кошти позивачу не виплатив.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Колегія суддів вважає обґрунтованим такий висновок суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

З огляду на вказане, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється : 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; (пункт 3 частини п'ятої статті 36 у редакції Закону України від 04.07.2014 р. N 1586-УІІ) 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами..

З огляду на фактичні обставини справи, судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року по 05 травня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра».

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк дії депозитного договору № 2076171 від 28 листопада 2014 року закінчився 28 лютого 2015 року, крім того, з вимогою про стягнення залишкових коштів з карткового рахунку позивач звернулася до суду 19.03.2015 р., шляхом подачі заяви про уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом, тобто під час дії в ПАТ «Комерційний Банк «Надра» тимчасової адміністрації, що унеможливлює задоволення її позовних вимог, враховуючи вимоги ст. 36 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відносно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони не знайшли підтвердження матеріалами справи, підстав для її задоволення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: