У Х В А Л А

7 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,

встановила:

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 березня 2015 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частці за кожним квартири АДРЕСА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вищезазначені судові рішення.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 березня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, виходив із того, що передбачених законом підстав для відступлення від рівності часток подружжя матеріали справи не містять, спірне майно зареєстроване за відповідачем, який не визнає право позивачки на це майно, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частці квартири за кожним, що відповідає, встановленим статтею 16 ЦК України способам захисту цивільних прав та інтересів.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 18 квітня 2012 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що суд не застосовував положення статті 71 СК України та вирішив питання про поділ майна, в частині стягнення грошової компенсації на користь відповідачки без обов'язкової її згоди на отримання такої грошової компенсації. Посилання суду на те, що особа не заперечувала проти задоволення позову, як на підставу присудження на її користь грошової компенсації є помилковими, оскільки відповідачка у жодне із судових засідань не з'явилась та відповідних заяв не подавала. Враховуючи, що позивач вимог про присудження грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно не порушував, апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, однак матеріали справи не містять даних про сплату особою на депозит суду відповідної грошової суми. При поділі майна подружжя, взявши до уваги факт сплати позивачем кредиту за квартиру, суд не обґрунтував свого висновку обраного ним варіанту поділу майна в цій частині та не навів у рішенні обставин на підтвердження проведення оплати заборгованості за кредитним договором саме позивачем. Суд, встановивши, що квартира є спільним майном подружжя, яка придбана в кредит, залишив поза увагою те, що боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина та не визначив залишок заборгованості за кредитним договором і при поділі майна її не врахував;

- від 27 листопада 2013 року суд касаційної інстанції, погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, виходив із того, що суд дійшов правильного висновку про те, що частина квартири є спільним майном подружжя, частки сторін в якому є рівними;

- від 5 листопада 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції й направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди поділили як майно подружжя те, що набуто за час шлюбу і те, що набуто після його розірвання. Суди не перевірили твердження відповідача про те, що спірний будинок він придбав за свої особисті кошти та не обґрунтували висновку про визнання за позивачкою права власності на житловий будинок;

- від 4 березня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції й направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суд не обґрунтував висновок про те, що особа відчужила майно, або використовувала його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховувала його, та не врахував, що інший із подружжя не заявляв вимог про визнання правочину недійсним. Закриваючи провадження у справі в частині поділу боргових зобов'язань, суд зазначив, що особа використала отримані кошти не в інтересах сім`ї, що було встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва, однак суд не врахував, що рішенням суду касаційної інстанції зазначене рішення Печерського районного суду м. Києва було скасовано. Крім того суд не залучив до участі у справі особу, яка має майнові вимоги до колишнього подружжя.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко