У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_5, третя особа: публічне акціонерне товариство «Кредобанк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі ТОВ «ФК «Приватні інвестиції») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на її користь заборгованість за кредитним договором в сумі 32787,64 доларів США та 500 грн, що еквівалентно 285640,79 грн з яких: 23265,29 доларів США - заборгованість за кредитом, 10948 доларів США - в тому числі прострочена, 4778,81 доларів США - заборгованість по відсотках, 4743,83 доларів США - сума штрафних санкцій, 500 грн - заборгованість за комісією.

Позов мотивовано тим, що 3 листопада 2005 року між акціонерним товариством «Кредит Банк» (Україна)», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі ПАТ «Кредобанк») та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в сумі 28900 доларів США на строк до 2 листопада 2020 року та зобов'язався повернути кошти у повному обсязі і в термін, передбачені договором та додатками до нього. Відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та сплаті комісії за управління кредитом не виконав. Виконання зобов'язань відповідача забезпечувалось іпотекою, належного йому на праві власності жилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. 29 листопада 2011 року ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» уклали договір факторингу шляхом купівлі права вимоги за кредитним договором від 3 листопада 2005 року зі всіма змінами та доповненнями, що були укладені між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_5 Відповідно до даного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло прав кредитора до ОСОБА_5 14 грудня 2011 року сторони підписали акт прийому-передачі портфеля заборгованостей, договір набув чинності.

20 жовтня 2014 року відповідачу направлено лист - вимогу б/н, в якому вказана сума простроченої заборгованості по кредитному договору. Вищезазначений лист повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконувались - порушено строки погашення заборгованості за кредитом і строки виплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим, станом на 25 вересня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 32787,64 доларів США та 500 грн, що еквівалентно 285640,79 грн, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 березня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором від 3 листопада 2005 року в сумі 32 787,64 доларів США та 500 грн, що складає 285 640,79 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 23 265,29 доларів США, що за курсом згідно договору факторингу від 29 листопада 2011 року 1 долар США = 7,977 складає 185 584,91 грн, заборгованість по відсотках за період з 29 листопада 2011 року по 25 вересня 2014 року в розмірі 4 778,81 доларів США, що за курсом згідно договору факторингу від 29 листопада 2011 року 1 долар США = 7,977 грн складає 38 120,57 грн, сума штрафних санкцій за період з 25 вересня 2013 року по 25 вересня 2014 року - 4 743,83 доларів США, що за курсом Націонельного банку України на 25 вересня 2014 року 1 долар США = 12,950572 грн складає 61 435,31 грн, заборгованість за комісією 500 грн.

Представник відповідача, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов виходив з того, що відповідно до ст. 516 ЦК України погодження з боржником заміни кредитора не є обов'язковим кроком для клієнта та фактора при укладанні договору факторингу, оскільки в цьому разі ризик несе саме фактор, а відповідач у разі не повідомлення його про заміну кредитора в разі виконання свого обов'язку первісному кредиторові (клієнту) є належним виконанням. Відповідачем не виконано обов'язку щодо сплати кредиту ні первісному кредитору, ні позивачу, тому останній використав своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому розрахунки заборгованості здійснені відповідно до умов кредитного договору та є зрозумілими.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 3 листопада 2005 року між АТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 28900 доларів США на строк до 2 листопада 2020 року та зобов'язався за користування коштами сплачувати банку плату у розмірі 14 % річних щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти.

Пунктом 4.9 даного кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за договором.

20 жовтня 2014 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» направило ОСОБА_5 вимогу, в якій вказало суму простроченої заборгованості по кредитному договору і зазначило, що у випадку не погашення простроченої заборгованості та невиконання умов кредитного договору в подальшому позивач може ініціювати примусове стягнення всієї суми боргу, відповідно до умов кредитного договору в судовому порядку або у інший спосіб, відповідно до законодавства України.

Згідно поштового повідомлення лист ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», адресований ОСОБА_5, повернуто за закінченням терміну зберігання.

Пунктом 3.1 договору факторингу, укладеного 29 листопада 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», передбачено, що на умовах договору банк продає та відступає новому кредитору права вимоги, відповідно, новий кредитор, на умовах цього договору купує та приймає від банку зазначені права вимоги, зазначені у додатку 1. Пунктом 8.1 передбачено, що новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобов'язаннях позичальників за кредитними договорами та сторін забезпечення за забезпечувальними документами та одержує право замість банка вимагати від позичальників належного виконання ними зобов'язань.

Згідно повідомлення - вимоги № 111 від 12 січня 2012 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» направило повідомлення ОСОБА_5 про те, що 29 листопада 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу. Також ОСОБА_5 було повідомлено про наявну заборгованість та наслідки невиконання вимог кредитора.

З витягу з додатку № 1 до договору факторингу від 29 листопада 2011 року вбачається, що ПАТ «Кредобанк» передало портфель заборгованостей, а ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» прийняло, у тому числі заборгованість ОСОБА_5

Згідно наданого розрахунку заборгованість за кредитним договором станом на 25 вересня 2014 року складає 32787,64 доларів США та 500 грн, з яких: 23265,29 доларів США (в тому числі прострочена - 10948 доларів США) - заборгованість за кредитом, що за курсом згідно договору факторингу 1 долар США = 7,977 складає 185584,91 грн, заборгованість по відсотках за період з 29 листопада 2011 року по 25 вересня 2014 року у розмірі 4778,81 доларів США, що за курсом згідно договору факторингу складає 38120,57 грн, пеня за період з 25 вересня 2013 року по 25 вересня 2014 року у розмірі 4743,83 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 25 вересня 2014 року 1 долар США = 12,950572 грн складає 61435,31 грн, заборгованість за комісією - 500 грн.

Вказаному розрахунку заборгованості суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки та не перевірили його з урахуванням додаткових угод до кредитного договору, зокрема згідно яких (угода від 24 травня 2007 року) передбачено, що з 24 травня 2007 року погашення суми кредиту буде здійснюватись щомісячно частинами: по 800 доларів США (1 транш - до 31 травня 2007 року); по 1 000 доларів США (7 траншів - червень 2007 року - грудень 2007 року); по 161 долар США + відсотки (січень 2008 року - 2 листопада 2020 року). Додатковий договір №1 від 28 травня 2008 року - за користуванням кредитом позичальник сплачує Банку 15 % річних.

Не перевірено доводів відповідача, що при погашенні кредиту використовувався диференційований платіж, який є щомісячним платежем за кредитом, що зменшується до кінця терміну користування кредитом і складається з виплачуваної постійної частини основного боргу (тіла кредиту - 161 доларів США) та відсотків на залишок суми кредиту.

Відповідач посилався на те, що 31 серпня 2009 року ПАТ «Кредобанк» вже звертався до Самарського районного суду м Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору і ухвалою від 1 листопада 2010 року даний позов залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Разом з тим, вказаних обставин судами не перевірено та не встановлено чи дотримано позивачем строк позовної давності, зокрема не встановлено коли саме здійснено останній щомісячний платіж по кредиту та коли саме у позивача виникло право на звернення до суду з позовом.

Здійснюючи розрахунок заборгованості з процентів за користування кредитними коштами та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суди помилково виходили з умов кредитного договору та графіка сплати кредиту та процентів, без врахування інших умов та термінів погашення заборгованості, встановлених додатковими угодами, та не звернули уваги на те, що ануїтетний платіж - це сума грошових коштів, що вже складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу.

Від встановлення дотримання позичальником порядку погашення заборгованості відповідно до умов, викладених у додаткових угодах, шляхом сплати ануїтетного платежу кожного календарного місяця строку кредитування залежить встановлення наявності підстав для застосування пені відповідно до договору.

Суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України доводи та заперечення сторін належним чином не перевірили, не встановили дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору й відповідно до змісту договору купівлі-продажу кредитного портфелю, не дослідили графіку погашення кредиту і відповідно не визначилися з обґрунтованістю розрахунку загальної суми боргу, не встановили дійсного розміру кредитної заборгованості та з яких виплат вона складається.

Крім того, відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 1082 ЦК України визначено порядок виконання боржником грошової вимоги факторові. За змістом цієї норми боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Разом з тим, суди не перевірили в достатній мірі, чи було дотримано сторонами вказані вимоги закону: чи належним чином було повідомлено боржника про заміну сторони у зобов'язанні; чи вчиняв боржник дії, спрямовані на отримання доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце.

Таким чином, судами не перевірено, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, не надано належної оцінки наявним доказам у справі.,

В порушення вимог ст. 10 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення.

З урахуванням того, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 березня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська