Справа № 658/2346/15-ц
(провадження № 2/658/902/15)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Терещенко О.Є.

при секретарі Оніщенко Л.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Каховка, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсон-ської області про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суми індексу інфляції, відсотків річних та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

22.06.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28.03.2014 року вона була зільнена з посади голови Каланчацької районної державної адміністрації за роз-порядженням №48-ос від 28.03.2014 року.

Позивачка вказувала, що, в порушення трудового законодавства України, адміністрація відповідача не виплатила їй всі належні при звільненні суми, і виплачувала їх частками. Останню суму заробітної плати та компенсаційних виплат ОСОБА_1 отримала 24.09.2014 року.

З гляду на вищенаведене, позивачка просила суд стягнути з Каланчацької районної державної адмі-ністрації на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 76 346 грн 40 коп та мо-ральну шкоду в сумі 2 000 грн.

В подальшому позивачка уточнила заявлені вимоги просила суд стягнути з відповідача середній за-робіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 76 346 грн 40 коп, суму індексу інфляції за весь час за--тримки розрахунку в розмірі 40 088 грн 83 коп, 3 відсотка річних в сумі 2 736 грн 26 коп, а також моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги, наполягала на їх повному за-доволенні.

Представник відповідача Каланчацької РДА в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги не визнав і просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з трудової книжки (а.с.12) на підставі розпорядження №48-ос від 28.03.2014 року ОСОБА_1 була зільнена з посади голови Каланчацької районної державної адміністрації.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за пра-цю захищається законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звіль-нення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звіль-ненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення влас-ником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним догово-ром, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Частиною першою ст.117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити пра-цівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" надано роз'яснення, що, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якшо ро-ботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не ви-ключає його відповідальності.

У абз. п`ятому п.25 вищевказаної постанови вказано, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі пе-ребіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 визначено, в аспекті кон-ституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взає-мозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення праців-ника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час за-тримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник ді-знався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

З пояснень позивачки та доданих нею документів (а.с.6-11) вбачається, що остаточний розрахунок по виплаті їй належних при звільненні сум було проведено 24.09.2014 року.

Таким чином, суд вважає, що саме з 24.09.2014 року розпочався встановлений законом 3-місячний строк для звернення позивачки до суду за захистом її порушених прав.

Оскільки позивачка звернулася до суду з позовом лише 22.06.2015 року суд вважає, що вона про-пустила строк для подачі позовної заяви, і підстав для його відновлення немає, оскільки будь-яких належ-них та допустимих доказів того, що позивачка пропустила строк звернення до суду за захистом свого пору-шеного права з поважної причини, суду не надано.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 64, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, су-ми індексу інфляції, відсотків річних та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рі-шення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апе-ляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, наби-рає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. Є. Терещенко