Справа №489/6517/14-ц 12.01.2015 12.01.2015 12.01.2015
Провадження №22-ц/784/63/15
Провадження №22-ц/784/63/15 Головуючий у 1-й інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

12 січня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

з секретарем судового засідання Харитоновою І.В.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 листопада 2014 року, ухваленого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання права власності на транспортний засіб та звільнення його з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 пред'явив зазначений позов, який в подальшому уточнив та обґрунтовував наступним.

23 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір за №0, за яким останній отримав кредит в розмірі 72 000 грн. строком до 22 січня 2015 року та зобов'язався повертати кредитні кошти і сплачувати проценти за користування ними відповідно до умов договору.

Того ж дня в забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між сторонами укладено договір застави транспортного засобу марки DAEWOO NEXIA, 2008 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рамка, коляска) НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий Седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В подальшому, з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 прийнятих на себе зобов'язань, між ним та банком у простій письмовій формі було укладено договір поруки від 15 січня 2009 року, відповідно до умов якого він поручився перед банком нести відповідальність в повному обсязі солідарно з позичальником.

При цьому, йому в користування було передано транспортний засіб, який є предметом застави, та після чого він, протягом 2009 - 2011 років, самостійно здійснював погашення боргу за договором та з того часу тільки він здійснював правомочності власника у повному обсязі.

Не дивлячись на це, постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції по боргам колишнього власника автомобіля ОСОБА_4 накладено арешт на майно, у тому числі і на названий транспортний засіб, а сам автомобіль 07 серпня 2014 року працівниками ДАІ тимчасово затримано та передано на тимчасове зберігання.

На теперішній час, він позбавлений можливості переоформити у встановленому законом порядку права власності на автомобіль.

Посилаючись на викладене, а також на те, що за умовами договору поруки до нього, як поручителя, що виконав зобов'язання боржника за основним договором, перейшли усі права кредитора за цим зобов'язанням, у тому числі і право власності на рухоме майно, позивач просив позов задовольнити, визнати за ним право власності на вищеназваний автомобіль та звільнити автомобіль з - під арешту, який накладено постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 20 липня 2011 року та постановою того ж відділу про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 вересня 2013 року.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач, в особі свого представника ОСОБА_3, подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував тим, що він на законних підставах набув право власності на транспортний засіб, а тому має право вимагати повернення свого майна, оскільки він не зобов'язаний відповідати по боргам колишнього власника автомобіля. Вважав, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та положенням чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанціївиходив із того, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються положеннями ст.ст.553-556 ЦК України та підстави для визнання права власності за позивачем, як поручителем боргових зобов'язань відповідача ОСОБА_4, відсутні.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України закріплено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, в тому числі і право на власність, є договори та інші правочини.

Згідно з ст.ст.202, 203, 316-317, ч.2 ст.319, ст.ст.328 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 р. (далі - Порядок державної реєстрації автомобілів) власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за власної волі, в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Законодавчими актами України також встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, зокрема, пп.7,8 Порядку державної реєстрації автомобілів, передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Відповідно до положень ст.556 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За правилами ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

При цьому, вирішуючи спори даної категорії, суди повинні беззастережно дотримуватися вимог цивільно-процесуального законодавства, а саме ст.ст.59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Згідно них - рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст.58 - 59, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Оскаржене судове рішення ухвалено у повній відповідності з виписаним.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки DAEWOO NEXIA, 2008 року випуску, колір синій, шасі (кузов, рамка, коляска) НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий Седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 на час розгляду справи зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_4 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а.с.11).

15 січня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручився перед банком нести відповідальність в повному обсязі солідарно з позичальником ОСОБА_4

Даний договір укладено з метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором №0 від 23 січня 2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4, за яким останній отримав кредит в розмірі 72 000 грн. строком до 22 січня 2015 року включно, в обмін на зобов'язання повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними відповідно до умов договору (п.п.1.1,1.2 п.1 договору поруки).

За умовами вищевказаного договору поруки передбачено, що до поручителя, який виконав зобов'язання боржника за основним договором, переходять усі права кредитора за цим зобов'язанням. Поручитель вправі вимагати надання усіх підтверджуючих документів, що обґрунтовують вимоги кредитора до боржника, а також вимагати передачі інших прав, згідно з якими забезпечується виконання вищевказаних зобов'язань боржника (зокрема, договір застави) (а.с.7-8).

Протягом 2009 - 2011 років поручитель ОСОБА_2 від свого імені та за власні кошти здійснював погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 23 січня 2008 року, що підтверджується наявними в матеріалах справах копіями квитанцій (а.с.13-36).

Згідно довідки ПАТ «УкрСиббанк» від 02 березня 2012 року слідує, що заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 02 березня 2012 року відсутня (а.с.9).

Втім, 07 серпня 2014 року вищевказаний автомобіль був тимчасово затриманий працівниками ДАІ та переданий на тимчасове зберігання. Підставою для затримання та вилучення автомобіля стала постанова Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (а.с.40).

З письмових заперечень Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції встановлено, що 18 липня 2011 року державним виконавцем винесено постанову відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в розмірі 23 987 грн. 75 коп. та 20 липня 2011 року з метою забезпечення виконання судового рішення винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Окрім того, у вказаному відділі на виконанні перебувають виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 За виконавчим провадженням про стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 на майно боржника накладено арешт відповідно до постанови від 12 вересня 2013 року (а.с.75-76).

Звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивач посилався на те, що він на законних підставах набув право власності на спірний автомобіль, оскільки після оформлення договору поруки здійснював погашення кредиту та відсотків і повністю погасив кредит, а тому, відповідно до ч.2 ст.556 ЦК України, до нього переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вказаному. Не надано позивачем і будь-яких документів, із перелічених у п.8 наведеного Порядку державної реєстрації автомобілів, що підтверджують правомірність придбання ним спірного транспортного засобу.

Тимчасовий реєстраційний талон, не є таким доказом, оскільки з нього випливають зовсім інші, чим ті на яких наполягає позивач, правові наслідки.

До того ж, якщо кредитор пред'являє вимоги до поручителя і поручитель виконує зобов'язання, забезпечене порукою, то до нього переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, як ті, що входять до змісту основного зобов'язання, так і ті, які забезпечують виконання вимог кредитора.

До пред'явлення вимоги кредитора поручитель має право виконати зобов'язання, забезпечене порукою, з власної ініціативи (з матеріалів справи слідує, що поручитель саме з власної ініціативи достроково повернув банку кредитні кошти).

Проте, погашенням позивачем основного зобов'язання за кредитним договором в силу ст.559 ЦК України право застави припинилося з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Оскільки право застави припинилося, поручитель, який виконав зобов'язання має право зворотної вимоги до боржника в розмірі виплаченої таким поручителем суми.

За такого, колегія суддів виходить з того, що сплативши борг за кредитним договором, позивач, як поручитель, не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки його власником залишився ОСОБА_4, але набув право зворотної грошової вимоги до боржника в розмірі виплаченої ним суми за кредитним договором.

Також, не підлягають задоволенню і решта вимог позивача, оскільки вони похідні від вимоги про визнання права власності і наслідують його процесуальну долю.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці, та особистого тлумачення особою, яка подала апеляційну скаргу, умов набуття права власності на транспортний засіб, з яким колегія суддів погодитись не може за вищезазначених підстав.

За таких обставин, рішення суду є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, в межах її доводів, на підставі ст.308 ЦПК України, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: