Дата документу 21.10.2015 Справа № 554/8235/15-ц
Справа №554/7913/15-ц
Провадження №2/554/2694/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі суду :

головуючої судді - Блажко І.О.

при секретарі - Гребенюк С.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гапон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору №014/0035/74/77464 від 08 лютого 2007 року ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору №014/0035/74/77464 від 08 лютого 2007 року. В якому прохала: визнати недійсним кредитний договір №014/0035/74/77464 від 08 лютого 2007 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 В обґрунтування позову зазначила, що 08 лютого 2007 року між ОСОБА_3 з одного боку та ПАТ «Райффазен Банк Аваль» в особі театрального відділення Полтавської обласної філії з іншого боку укладено кредитний договір №014/0035/74/77464 від 08 лютого 2007 року. Зазначений договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладення кредитного договору ОСОБА_3 банку була достовірно надана інформація про її фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів нею була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. При підписанні даного кредитного договору, банком було порушено законні права позивача. Кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, порушує права та законні інтереси, тому вона і звертається до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, прохав його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за дорученням Гапон О.А. в судовому засідання позов не визнав.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Судом встановлено, що 08 лютого 2007 року між ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/0035/74/77464 від 08 лютого 2007 року, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 86868,00 доларів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі13,5% річних (а.с.15,16, 40,41).

Відповідно до п.1.1 договору, кредитор на положеннях та умовах договору надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 86 868,00 долларів.

Відповідно до п.1.2 договору, кредит надається на строк по 08 лютого 2027 року, згідно графіку надання кредиту.

Відповідно до п.1.4 договору, процентна ставка за користування кредитом складає 13,500 % річних. Кредитор має право періодично переглядати процентну ставку за користування кредитом в порядку, передбаченому п.6.2 цього договору.

24 січня 2007 року ОСОБА_3 власноручно заповнила заяву-анкету позичальника та скріпила її своїм підписом, котра містить банківські дані, зокрема суму кредиту - 86868 доларів США., заявлену клієнтом відсоткову ставку 13,5% та строк кредитування 240 місяців (а.с.70-75)

24 січня 2007 рокуОСОБА_3 своїм підписом засвідчила, що ознайомлена у письмовій формі: з кредитними умовами, зокрема: мета, для якої буде витрачений, наявні форми кредитуванні, відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтована сукупна вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту тощо. Зміст умов кредитування зрозумілий.; зі змістом ст.190 та ст.222 КК України «Шахрайство» та «Шахрайство з фінансовими ресурсами»; з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті., що підтверджується копією заяви-анкети позичальника від 24 січня 2007 року (а.с.77).

Банк виконав взяті на себе зобов'язання, надавши ОСОБА_3 кредит у розмірі 86868,00 доларів США, що еквівалентно 438683,40 грн., що підтверджується меморіальним валютним ордером №TR014/0035/74/77464 від 08 лютого 2007 року (а.с.99).

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Статтею 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, a також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1, 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Відповідно до ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується нути кредит та сплатити проценти.

Яквбачається із змісту зазначеної норми закону, в ній іде мова про грошові кошти в широкому сенсі, а не виключно про грошові кошти у національній валюті України - гривні.

Відповідно до ст.192 ЦК України не визначає поняття грошей (грошових коштів), але при цьому встановлює порядок їх використання наступним чином: законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Яквитікає з аналізу цих норм, цивільне законодавство відносить до грошових коштів як грошову одиницю України - гривню, так і іноземну валюту. Визначення гривні як законного платіжного засобу до приймання за номінальною вартістю свідчить лише про обов'язок рахунків за товари і послуги на території України у гривні. Відносини кредитування не є відносинами передачі товару і надання послуг та відповідних розрахунків за ці товари та послуги.

У п.10 постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що «Згідно із статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом». Також зазначено, що банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті.

Станом на дату надання кредиту ОСОБА_3, тобто на 08 лютого 2007 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» використовував такі документи: банківську ліцензію на право здійснення банківських операцій №10 від 11 жовтня 2006 року видану Національним банком України; дозвіл №10-4 на право здійснення банківських операцій згідно з додатком до цього дозволу від 11.10.2006 р., виданий Національним банком України; додаток до дозволу №10-4 від 11.10.2006 р., у якому зазначений перелік операцій, які має право здійснювати, у т.ч. операції з валютними цінностями, з них залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, що підтверджується копіями Банківської ліцензії на право здійснення банківських операцій №10 від 11 жовтня 2006 року видану Національним банком України; дозвіл №10-4 на право здійснення банківських операцій згідно з додатком до цього дозволу від 11.10.2006 р., виданий Національним банком України; додатком до дозволу №10-4 від 11.10.2006 р. (а.с.100-102).

Таким чином, надання кредиту в іноземній валюті не суперечить вимогам ст.1054 ЦК України.

Відповідно до п.13 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30 березня 2012 року про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»: «Відповідно до абзацу 34 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити із того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний недійсним.».

Таким чином, заборона щодо надання чи отримання споживчих кредитів в іноземній валюті була уведена після надання кредиту ОСОБА_3

Крім того відповідно до п.12.5 кредитного договору зазначено, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням цього договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника.

У п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст..652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті».

Таким чином, ОСОБА_3 при зверненні за кредитом і при його отриманні була належним чином попереджена про можливі валютні ризики, могла самостійно їх передбачати, а реальну можливість отримати кредит не в іноземній, а в національній валюті, або звернутися за кредитом до іншого банку.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Натомість, ОСОБА_7 в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано жодного доказу, що при укладанні з нею кредитного договору, та у подальшому в процесі кредитування ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» тим чі іншим чином порушив вимоги законодавства як щодо змісту правочину, волевиявленні учасників правочину та інших, зазначених у ст.203 ЦК України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору №014/0035/74/77464 від 08 лютого 2007 року - відмовити.

Складання повного тексту рішення відкладено на 5 (п»ять) робочих днів 27 жовтня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 5 днів з дня його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.О.Блажко