УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Громадської організації «Допомога родинам Чорнобиля» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені і відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою Громадської організації «Допомога родинам Чорнобиля» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Допомога родинам Чорнобиля» (далі - ГО «Допомога родинам Чорнобиля») про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені і відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 вересня 2012 року по 01 вересня 2013 року позивач працював директором бази відпочинку «Южанка» Міжнародної асоціації «Допомога родинам Чорнобиля». 01 вересня 2013 року його було звільнено з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки свої трудові обов'язки він виконував належним чином, до дисциплінарної відповідальності не притягався, письмові пояснення відповідач у нього не витребовував, згода профспілкового комітету на розірвання з ним трудового договору не надавалась. Крім того, наказу про звільнення він не отримував, розрахунок по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку з ним не проведений. Також, за твердженням позивача, порушення відповідачем його трудових прав спричинило йому моральні страждання та завдало моральну шкоду. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив поновити строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 01 вересня 2013 року про звільнення, поновити його на посаді директора бази відпочинку «Южанка», стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 14 400 грн, компенсації за невикористану відпустку в сумі 2 800 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14 400 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5 тис грн і моральної шкоди в сумі 5 тис. грн.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ГО «Допомога родинам Чорнобиля» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в сумі 7 644,89 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1317,89 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5 тис. грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 грн. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі, стягнення майнової шкоди залишено без змін.

У касаційній скарзі ГО «Допомога родинам Чорнобиля» просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень статей 21, 22 Закону «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вказаних позовних вимог, з огляду на те, що позивачу не в повному обсязі була нарахована та виплачена заробітна плата за весь період його роботи.

Апеляційним судом встановлено належним чином, що позивачу за час його перебування з відповідачем у трудових відносинах відпустка не надавалась та відповідна грошова компенсація не виплачувалась. Отже, відповідно до положень ст.ст. 6, 24 Закону України «Про відпустки» та ст.ст. 74, 75, 83 КЗпП України апеляційний суд дійшов правильного висновку, що до стягнення підлягає грошова компенсація за всі невикористані позивачем дні щорічної відпустки.

Водночас, апеляційний судом вірно зауважено, що порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання розрахунку при звільненні, які на час розгляду справи не поновлені, призвело до моральних страждань останнього.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Громадської організації «Допомога родинам Чорнобиля» відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук