РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Ференчук О.В., за участю секретаря Гавриленка К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору від 20 лютого 2002 року, укладеного між ними. Обгрунтовуючи свої вимоги, пояснила, що 20.02.2002 року між нею, як фізичною особою-підприємцем, та відповідачем був укладений трудовий договір, який був зареєстрований у міському центрі зайнтості. У зв'язку з припиненням підприємницьої трудової діяльності, вона вимушена розірвати укладений договір. Розірвати договір в центрі зайнятості відповідач відмовився у зв'язку із браком часу, а тому вона позбавлена можливості розірвати укладений трудовий договір на законних підставах.

В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20 лютого 2002 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений трудовий договір, зареєстрований 6 березня 2002 року за № 639 в Московському районному центрі зайнятості, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язана виконувати обов'язки реалізатора ТНП, а позивач зобов'язаний оплачувати її працю.

Згідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Питання щодо розірвання трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю регулюється наступними нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, „Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою" в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір.

Цим самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої (підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки фізичної особи, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника), в п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації.

Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року № 260, в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до Законодавства України про працю не виконана, відповідач не виконує покладених на нього трудових обов'язків та не бажає з'явитися в службу зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору, то суд вважає необхідним вказаний трудовий договір розірвати, так як зазначений трудовий договір не знятий з реєстрації у центрі зайнятості.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі вищезазначеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 10, 11, 15, 30, 60, 62, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 21, 36, 115, 232 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2009 року № 1168 «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року № 260, Наказом Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, „Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою", суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору задовольнити.

Трудовий договір від 20 лютого 2002 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 6 березня 2002 року в Московському районному центрі зайнятості, розірвати.

Зобов'язати Харківський міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір від 20.02.2002 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок шість) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення апеляційної скарги з подачею її копії в апеляційну інстанцію, або у разі ухвалення рішення за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту його отримання.

Суддя О.В. Ференчук