АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6181/15 Справа № 206/6442/14 Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А.О. Доповідач - Романюк М.М.
29 липня 2015 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.
при секретарі Безрукавому Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа: ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності подружжя, стягнення з відповідача грошової компенсації вартості майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності подружжя, стягнення грошової компенсації вартості майна,
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 02 жовтня 2014 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 05 серпня 1989 року. Шлюбні стосунки припинено у 2012 році та рішенням суду від 18 грудня 2013 року шлюб було розірвано. Проживаючи однією сім'єю, вони мали спільний бюджет, і на спільні кошти у період шлюбу ними було придбано: 09 листопада 2011 року автомобіль IVECO 50-С-11, 2007 року випуску та 29 січня 2004 року автомобіль ГАЗ 2705-14, 2004 року випуску. Оскільки відповідач 24 вересня 2013 року продав транспортний засіб IVECO 50-С-11 та користуватися вона ним не може, просить присудити їй грошову компенсацію замість її частки. Автомобіль ГАЗ 2705-14, 2004 року випуску зареєстрований за нею бажає залишити їй. На підставі викладеного просить суд поділити спільне сумісне майно: залишити їй у власності автомобіль ГАЗ 2705-14, 2004 року випуску, залишити ОСОБА_3 автомобіль IVECO 50-С-11, 2007 року випуску, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на транспортні засоби. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію у розмірі 133 829 грн. 35 коп. та судові витрати.
Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом та посилаючись на те, що автомобіль IVECO 50-С-11, 2007 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 було продано за їх спільною згодою. Гроші від продажу автомобіля були у спільному бюджеті та перебували у ОСОБА_2, яка після зіпсування стосунків відмовилася віддати половину коштів. Тому стягнення з нього компенсації половини вартості автомобіля IVECO 50-С-11 є безпідставними. Оскільки автомобіль ГАЗ 2705-14 є річчю неподільною просить визнавши за ним в цілому право власності на зазначений автомобіль, припинивши право спільної сумісної власності подружжя. Стягнути з нього на користь ОСОБА_2 в якості компенсації при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя кошти в сумі 16 750 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.
Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково: визнано за кожним право власності на 1/2 частину автомобілю ГАЗ 2705-14 та вирішено питання судових витрат. У задоволенні інших вимог основного та зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача компенсації за реалізований автомобіль IVECO 50-С-11 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зазначений автомобіль було продано до ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу, гроші від продажу автомобілю пішли на потреби сім'ї.

З даним висновком судова колегія не погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1989 року. Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 26 лютого 2014 року, шлюб між сторонами розірвано.

При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було встановлено, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини у 2012 році.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 рішення суду про розірвання шлюбу, в якому встановлено час припинення подружніх стосунків, не оскаржив, будь яких доказів того, що гроші від реалізації спірного автомобілю пішли на потреби сім'ї не надав, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги щодо стягнення компенсації не підлягають задоволенню, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що автомобіль IVECO 50-С-11, який був у спільній сумісній власності подружжя, був реалізований відповідачем ОСОБА_3, судова колегія дійшла до висновку що заявлені ОСОБА_2 вимоги щодо стягнення компенсації підлягають частковому задоволенню.

При вирішенні питання про розмір компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судова колегія виходить з наступного.

Згідно довідки - рахунку №257843 від 23 вересня 2013 року спірний автомобіль IVECO 50-С-11, вартістю 32 257 грн. 39 коп., було продано ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні сторони визнали, що спірний автомобіль IVECO 50-С-11 було продано за 7 000 доларів США, що за офіційним курсом на той час становило 55 930 грн. (7 000 х 7,99), а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію в розмірі ? частини від вартості проданого автомобілю - 27 965 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо поділу автомобілю ГАЗ 2705-14, 2004 року випуску.

Судом встановлено, що зазначений автомобіль було придбано під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз'яснено у п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що частки сторін у спільному майні є рівними, позивач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом не внесли вартості частки на депозитний рахунок суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за сторонами ідеальної частки без реального поділу автомобіля і залишив його у їх спільній частковій власності.

Будь яких обґрунтувань щодо незаконності рішення суду в частині визнання за сторонами права власності по ? частині за кожним, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2015 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо стягнення компенсації за реалізований автомобіль IVECO 50-С-11 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо стягнення компенсації за реалізований автомобіль IVECO 50-С-11 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за реалізований автомобіль IVECO 50-С-11 в розмірі 27 965 грн.

В іншій частині рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

І.О.Петренко