рішення

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 2 644 000 доларів США, зі строком повернення до 25 грудня 2012 року та сплатою процентів за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором. На забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань 09 червня 2008 року між ПАТ «Укргазбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки за № 16/08-Б, предметом якого визначено багатоквартирний житловий будинок літ «В-5», розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 6422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м. Відомості про іпотеку внесені до реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2008 року у справі № 2-1404/10 із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укргазбанк» стягнуто 1 664 543 грн 02 коп. та 2 630 252,33 долари США, рішення суду не виконано.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року визнано недійсним вищезазначений договір іпотеки від 09 червня 2008 року, запис про іпотеку виключено з реєстру іпотек.

У період чинності зазначеного рішення спірну квартиру було двічі відчужено ОСОБА_3: уперше - на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року та вдруге - на підставі договору дарування від 17 червня 2011 року.

04 квітня 2012 року апеляційним судом Харківської області вищезазначене рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

Посилаючись на те, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця й має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором, ПАТ «Укргазбанк» просило задовольнити позов з підстав, передбачених ст. ст. 23, 33, 39 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2014 року, позов ПАТ «Укргазбанк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 17 червня 2011 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 20 позичальника ОСОБА_4 у розмірі 3 664 801,99 доларів США та 23 800 945 грн 13 коп. пені на користь ПАТ «Укргазбанку» шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укргазбанку» судовий збір у розмірі 114 грн 70 коп.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судами норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов ПАТ «Укргазбанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з наявності підстав, передбачених ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), для звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, який на праві власності належить ОСОБА_3 - новому власнику нерухомого майна, суд виходив з наявності підстав, передбачених ст. 23 Закону, згідно з якою у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ «Укргазбанк» і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав від банку кредит у розмірі 2 644 000 доларів США, зі строком повернення до 25 грудня 2012 року та сплатою процентів за користування кредитом у порядку та в розмірах, установлених у кредитному договорі, і зі строком дії такого договору до 26 грудня 2013 року.

Пунктом 3.2.8 указаного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки.

З метою забезпечення повного й своєчасного виконання боргових зобов'язань перед банком 09 червня 2008 року між банком, з однієї сторони, і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з іншої сторони, укладено договір іпотеки № 16/08-Б. Відповідно до пункту 2.1.1 цього договору предметом іпотеки є багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 6422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м, усього на 123 квартири. Відомості про іпотеку нотаріусом внесені до реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону (т. 1, а. с. 18-23).

Пунктом 3.1.6 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

ОСОБА_4 належним чином грошові зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку із чим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку 1 664 543 грн 02 коп. та 2 630 252,33 доларів США у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року, рішення суду не виконано (т. 1, а. с. 27-29).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року визнано недійсним, виключено запис про іпотеку з реєстру іпотек.

У період чинності зазначеного рішення спірну квартиру було двічі відчужено на користь ОСОБА_3: уперше - на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2009 року та вдруге - на підставі договору дарування від 17 червня 2011 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року вищезазначене судове рішення скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_4 та ОСОБА_5, реєстрацію обтяжень на спірну квартиру поновлено (т. 1, а. с. 24-26, 30-36).

Відповідно до ст. 1 Закону іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, відповідно до ст. ст. 6, 25, 26 якого внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду.

Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду.

Статтею 23 Закону визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Установивши, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року визнано недійсним і на його підставі запис про обтяження майна іпотекою виключено з Реєстру, суд дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону.

Під час переходу права власності на спірну квартиру до ОСОБА_3 спірна квартира предметом іпотеки не була.

За таких обставин у суду не було передбачених законом підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить новому власнику.

Ураховуючи, що судом при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки неправильно застосовані норми матеріального права, у справі не вимагається збирання чи додаткової оцінки доказів, обставини справи судом встановлені повно і правильно, тому відповідно до ст. 341 ЦПК України судові рішення першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 336, ст. 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик