Справа № 639/5910/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом, та по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-тя особа перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області про визнання права власності на частину квартиру в порядку спадкування за законом, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів та просить постановити рішення, на підставі якого встановити факти постійного проживання та відкриття спадщини ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 в період з 23 серпня 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити факт сумісного проживання ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 з 23 серпня 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 як на частку в спільному майні подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В подальшому, а саме 01.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою, відповідно до якої крім вищезазначений позовних вимог просила також визнати за нею в цілому право власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1; припинити право спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 28 травня 1959 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу у них народилося двоє синів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

02.03.1993 року вони разом з чоловіком отримали однокімнатну квартиру загальною площею 39,8 кв.м, житловою площею 19,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.08.1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

З моменту отримання квартири у власність і до моменту смерті ОСОБА_4 проживав разом з позивачем у вищезазначеній квартирі без відповідної реєстрації з 2000 року, хоча до 2000 року також був зареєстрований за даною адресою. Позивач проживала разом з померлим та проживає на даний час в спадковій квартирі та зареєстрована в ній з 06 серпня 1993 року.

Померлий ОСОБА_4, який був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, однак за якою фактично не проживав, на прикинці лютого 2005 року потрапив до лікарні, де під час проведення операції ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 народився та тривалий час, до отримання квартири, проживав у м. Південному, було вирішено його там і поховати.

Крім того, позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.08.1994 року, в якому є посилання на те, що квартира приватизована.

Таким чином, позивач вважає, що вона є власницею 1/ 2 частини вищезазначеної квартири, інша частина квартири належить її чоловіку ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4, спадщину у вигляді ? частини вищезазначеної квартири прийняла його дружина, ОСОБА_1, оскільки на момент смерті проживала разом із спадкодавцем. Діти спадкодавця, відповідачі у справі, спадщину не прийняли оскільки не звернулися у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та разом зі спадкодавцем не проживали, а тому вважаються такими, що не прийняли спадщину.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, відповідно до якого просив визнати за ним право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що після смерті батька він фактично прийняв спадщину, яка залишилася після його смерті, оскільки з 2000 року та по день смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований разом з ним за однією адресою у АДРЕСА_2.

Позивач за основним позовом ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_4 у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулась, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали позов ОСОБА_1 у повному обсязі і підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 заперечували.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечувала, просила задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 за підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав позов ОСОБА_1, та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Представник 3-тьої особи Першої державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, надав заяву з прохання справу розглянути у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріли справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України про обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 28.05.1959 року перебували у зареєстрованому шлюбі. ( т. 1 а.с.9)

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.08.1994 року, квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Право власності на квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку. (т.1 а.с. 12,13)

У ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України зазначено, що майно, яке знаходиться у власності двох або більш осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України загальна власність двох або більш осіб без визначення часток кожного з них в праві власності являється спільною сумісною власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. ( т.1 а.с. 10)

Зі смертю ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частина квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Заповіту спадкодавець не залишив, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38284071 від 04.09.2014 року. (т. 1 а.с. 59)

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охвату заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки.

В судовому засіданні було встановлено, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 залишилися спадкоємці за законом першої черги: дружина - ОСОБА_1, сини - ОСОБА_2, ОСОБА_2

Згідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно мешкав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом строку, визначеного статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від спадку.

Спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином строк для подання до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадку закінчується 09.09.2005 року.

Як убачається з копії спадкової справи, яка була заведена 1-шою ХДНК, після смерті ОСОБА_4 ніхто зі спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадку.

Разом з тим, матеріали спадкової справи містять заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01.11.2013 року про прийняття спадщини; заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 про витребування у ОСОБА_2 оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке необхідно для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 ( т.1 а.с. 206-207, 224)

Позивач за основним позовом ОСОБА_1 просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 у період з 23 серпня 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за вищевказаною адресою у вказаний період.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачена можливість встановлення у судовому порядку, крім тих, що зазначені у ч. 1 цієї статті, й інших фактів, від яких залежать виникнення, зміна та припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначений інший порядок їх встановлення.

Встановлення даних фактів необхідно для оформлення спадкових прав.

На підтвердження факту проживання ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 у період з 23.08.1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (час смерті) разом з дружиною, позивачем за основним позовом було надано ряд письмових доказів, а саме: довідка № 30/п від 10 вересня 2014 року та трудова книжка, з яких вбачається, що ОСОБА_4 дійсно працював на ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» з 16.12.1958 року по 10.03.2005 року (звільнений у зв'язку зі смертю); медична картка, яка заведена на ім'я ОСОБА_4 в 2003 році, адресою місця його проживання значиться АДРЕСА_1; копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 за період з 2001 по 2003 роки, які виписані на ім'я ОСОБА_4; довідка Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова від 19.09.2014 року за № 4986/02-20/31, в якій зазначено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті) перебував на обліку і отримував пенсію за віком. ( т.1 а.с. 119, 120-124; 145-155; 156-176)

Крім того, в судовому засіданні за клопотання представника позивача ОСОБА_1 були допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які пояснили, що ОСОБА_4 постійно, до дня смерті, проживав разом з дружиною АДРЕСА_1. А свідок ОСОБА_10 майже кожного дня ходив разом з ним на роботу на першу зміну.

Також свідки пояснили, що ОСОБА_4 часто їздив у гості до свого сина ОСОБА_2 у м. Південне для того, щоб допомогти йому по господарству.

Однак, суд не може прийняти вищевказані докази на підтвердження факту постійного проживання спадкодавця разом зі спадкоємцем, його дружиною ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, оскільки вони спростовуються нижчевикладеним.

Так, в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2, позивача по зустрічному позову, пояснила, що померлий ОСОБА_4 з 2000 року по 2005 рік (по день смерті) був зареєстрований та постійно проживав по АДРЕСА_2.

Дані ствердження представника відповідача об'єктивно підтверджуються даними зазначеними у домовій книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_2, з яких вбачається, що за даною адресою зареєстровані тому числі і ОСОБА_4 з 29.09.2000 року та ОСОБА_3 з 02.02.2000 року. (т.1 а.с. 87-89)

Згідно паспорта громадянина України на ім'я ОСОБА_3, останній зареєстрований за вищевказаною адресою з 02.02.2000 року. ( т. 1 а.с. 78-80)

Відповідно до інформації виконавчого комітету Південноміської ради за № 1283 від 17.09.2014 року виданої на ім'я ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_2 був зареєстрований та постійно проживав з 2000 року до дня смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з сином ОСОБА_2 та його сім*єю - невісткою, доньками. ( т. 1 а.с. 100)

Як вбачається з відповіді начальника Харківського РВЕ від 09.10.2014 року, за адресою АДРЕСА_2, відкритий особливий рахунок НОМЕР_2 з 01.06.2003 року (час запуску програми) і до 20.10.2005 року (дата переукладання договору) на ОСОБА_4 на ім'я якого і надсилалися рахунки для оплати за використану електроенергію. ( т.1 а.с. 108)

Крім того, опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 підтвердили факт того, що ОСОБА_4 на момент смерті, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_2.

Крім цього, суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься копія позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Південної міської ради Харківського району Харківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка надійшла до Харківського районного суду Харківської області 07.10.2013 року, і була предметом судового розгляду. У цій заяві позивачі стверджують, що на час смерті ОСОБА_4 мешкав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, що місцем відкриття спадщини вважали саме цю адресу. ( т.1 а.с.180-181)

Також суд, розглядаючи справу звернув увагу на те, що при вирішення вищезазначеної цивільної справи про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у Харківському районному суді Харківської області, позивачі навмисно приховали наявність іншого спадкоємця після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_3 і не залучили його до участі у справі, що і з'явилося підставою для скасування цього рішення апеляційним судом Харківської області 10.04.2014 року. (т.1 а.с. 237-239)

Таким чином, з вищенаведених доказів вбачається, що ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований у АДРЕСА_2.

За даною адресою був зареєстрований та мешкав син спадкодавця, ОСОБА_3, тобто спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття постійно мешкав та був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем по АДРЕСА_2.

Оскільки позивач за основним позовом ОСОБА_1 у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, до того ж звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом про надання їй додаткового строку, достатнього для подачі заяви про прийняття спадщини, то у відповідності до вимог ч.1 ст. 1272 ЦК України суд вважає, що ОСОБА_1 не виконала жодних дій, передбачених цивільним законодавством, які б свідчили про прийняття нею спадку після смерті чоловіка.

За такими обставинами суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 у період з 23 серпня 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також факту сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за вищевказаною адресою та вказаний період, безпідставними, а тому суд не бачить підстав для визнання за нею права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

Що стосується вимог ОСОБА_1 стосовно визнання за нею права власності на квартиру в цілому, то ці вимоги суд вважає також зайвими та безпідставними, оскільки ? частина спірної квартири з 23.08.1994 року за правом спільної сумісної власності і так належить позивачеві за основним позовом відповідно до свідоцтва про право власності на житло. ( т.1 а.с. 220)

Відповідно до п.3.1. роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У зв'язку з тим, що права спадкоємця ОСОБА_2 на спадкове майно не визнано іншою особою, а саме позивачем за основним позовом ОСОБА_1, суд вважає, що вони порушені та підлягають захисту у судовому порядку, а тому не має правових підстав для відмови у позові ОСОБА_2 про визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті батька, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту відкриття спадщини ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1, суд вважає дані вимоги безпідставними та відмовляє у їх задоволені, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно розділу ІІ Глави 10 Наказу Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України.

Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою.

До того ж, у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК ( 435-15 ). Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

В судовому засіданні було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 з 2000 року та по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті) проживав та був зареєстрований у Харківському районі, Харківської області, АДРЕСА_2.

Тобто дана адреса і є останнє місце проживання спадкодавця, а тому і місцем відкриття спадщини.

В позовній заяві позивач за основним позовом ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності та припинити право спільної сумісної власності на дану квартиру.

Суд вважає, що дані вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.08.1994 року, квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1. (т.1 а.с. 12,13)

Згідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, може бути проведений тільки між його співвласниками.

Судом встановлено, що на цей час спірна квартира має одного власника - ОСОБА_1, яка володіє ? частиною житла на підставі свідоцтва про право власності на нього, а відповідно до положень ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Тому суд вважає цю частину позовних вимог ОСОБА_1, а саме про поділ спільної сумісної власності та припинення права спільної сумісної власності на майно безпідставними і такими, що суперечать вимогам цивільного законодавства.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 57, 60, 114, 209, 212-215, 234, 256, 259 ЦПК України, ст. ст. 355, 368, 372, 1217, 1221-1223, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-тя особа перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області про визнання права власності на частину квартиру в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович