Справа № 350/474/14-ц
Провадження № 22-ц/779/162/2015
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Вакарук В.М.,

суддів Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним підвищення відсоткової ставки та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Рожнятівського районного суду від 25 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним збільшення в односторонньому порядку з 01 лютого 2009 року відсоткової ставки з 15,12 % річних до 26,88% річних за користування кредитом згідно кредитного договору № ІFR0GА00000005 від 27 квітня 2007 року. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач безпідставно та незаконно порушив умови договору, одноособово, без належного повідомлення, підвищив розмір відсоткової ставки, чим порушив його право, як споживача банківських послуг. Просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» здійснити перерахунок суми заборгованості по кредитному договору з врахуванням відсоткової ставки, в розмірі 15,12% річних.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 25 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним збільшення в односторонньому порядку з 01 лютого 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткової ставки з 15,12 % річних до 26,88% річних за користування кредитом згідно кредитного договору № ІFR0GА00000005 від 27 квітня 2007 року, укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» здійснити перерахунок суми заборгованості по кредитному договору від 27 квітня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 з врахуванням відсоткової ставки, в розмірі 15,12% річних.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначає, що суд дійшов хибного висновку про неправомірність зміни відсоткової ставки, оскільки зміни умов договору в цій частині були закладені ще до підписання договору, а пунктом 2.3.1. Договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, де передбачено, що на зміну розміру відсоткової ставки кредиту можуть впливати декілька чинників. Прийняття рішення про збільшення відсоткової ставки здійснювалось згідно розпорядження банку від 25.12.2008 року, а наказом від 05.01.2009 року було прийнято рішення про зміну розміру відсоткової ставки. Листом від 31.12.2008 року на адресу відповідача направлено повідомлення про збільшення відсоткової ставки, з пропозицією до 20.01.2009 року звернутися до банку і подати письмове повідомлення про свою незгоду зі зміненими умовами кредитування та погасити кредитну заборгованість у повному обсязі. Відтак, у зв'язку з відсутністю заперечень зі сторони позичальника 01.02.2009 банком підвищено відсоткову ставку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, а судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

В засіданні апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_5 вимоги скарги підтримала, представник позивача ОСОБА_6 вимоги скарги заперечила.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і позивачем укладено кредитний договір №IFR0GA00000005, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 87 137 грн. 50 коп. зі сплатою 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 27.04.2017 року (а.с. 8-10).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищенаведеним кредитним договором 27.04.2007 року між відповідачем та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки квартири, відповідно до якого, останній передав в іпотеку ЗАТ КБ «ПриватБанк» належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: однокімнатні квартири, які розташовані за адресою смт. Брошнів-Осада, вул.С.Стрільців,44/1 та 44/5 Рожнятівського районуІвано-Франківської області (а.с. 11-13).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 25.08.2011 року за ним наявна заборгованість в сумі 104 609 грн. 75 коп. (а.с. 14-14-зв.).

Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Рожнятівського районного суду від 21.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.01.2014 року (а.с.15-20) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2014 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Вищезазначеними рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості в розмірі 1340 гривень, що відповідало щомісячному платежу за відсотковою ставкою 15,12% річних, піднятою з 26.10.2008 року і підтверджувалося копіями квитанцій за 2009-2014 роки (а.с.30-41). Відповідно до інформаційної довідки, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» з 01.02. 2009 року розмір місячного платежу за Договором становив 1910,00 гривень у відповідності до підвищеної відсоткової ставки - 26,88% , однак позивач продовжував сплачувати за ставкою 15,12% (а.с.88).

Відповідно до істотних Умов /пункту 2.3.1./ кредитного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).

Пунктом 2.3.1. кредитного договору встановлено, що банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Вищезазначеними рішеннями судів встановлено, що банком було порушено процедуру повідомлення позивача щодо зміни розміру процентної ставки, оскільки лист-повідомлення про підвищення процентної ставки від 31.12.2008 року, адресованого ОСОБА_2, (а.с. 28), та копія реєстру поштових відправлень №316 ір (а.с. 29) не є доказом належного повідомлення боржника, оскільки відсутні докази щодо його отримання.

Відповідно до п.4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Згідно статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відсоткова ставка є істотною умовою договору, а тому між сторонами кредитного договору відносно такої повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється у тій самій формі, що й договір, що змінюється чи розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У відповідності до норм частини 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому норми статті 16 Цивільного кодексу України передбачають право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 року № 6-57ц12, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Оскільки судовим рішенням, яке вступило в законну силу і має преюдиційне значення для даної справи, встановлено факт недотримання банком процедури повідомлення про підвищення процентної ставки, то відповідно до вимог ст.60,61ЦПК України суд прийшов до правильного висновку про неправомірне підвищення банком процентної ставки за кредитним договором від 27.04.2007 року, а відповідно такі дії банку є незаконними, тому права позивача підлягають судовому захисту.

З цих підстав не заслуговують на увагу посилання представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, на застосуванні якої ним подано відповідну заяву, посилаючись на те, що позивачу було відомо про зміну відсоткової ставки ще у 2009 році, оскільки із матеріалів справи вбачається, що про підвищення процентної ставки позивач дізнався у вересні 2011 року під час розгляду іншої справи за позовом банку до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки, по якій постановлено рішення.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним підвищення відсоткової ставки та зобов'язання вчинити дії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому з наведених в апеляційній скарзі мотивів підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення Рожнятівського районного суду від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий В.М. Вакарук

Судді П.І. Проскурніцький

Л.В. Ясеновенко