Справа № 749/1263/14 Провадження № 22-ц/795/113/2015 Головуючий у I інстанції -Валевач М. М. Доповідач - Горобець Т. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Острянського В.І., Бечка Є.М.

при секретарях Мартиновій А.В., Покладі Д.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2014 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Щорського районного управління юстиції,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі на ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2014 року, якою було ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її скарги на постанову державного виконавця відділу ДВС Щорського районного управління юстиції Гордійко А.В. від 11 серпня 2014 року про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, а її скаргу про скасування постанови державного виконавця задовольнити.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, неправильно оцінив обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права та безпідставно не застосував положень ч.2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

На думку апелянта, відсутність у виконавчому документі переліку засобів примусового виконання рішення, передбачених ст. 32 Закону України « Про виконавче провадження» (далі Закон), яким позивачу ОСОБА_4 із їх

спільного з відповідачкою ОСОБА_1 майна, виділено автомобіль «Volkswagen Passat» В6, д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску, виключало можливість відкриття виконавчого провадження, а являлось підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження відповідно до приписів п.8 ч.1 ст.26 Закону. Також, апелянт вважає, що відкривши виконавче провадження за виконавчим листом, який не містить засобів примусового виконання рішення, суб»єктом оскарження Гордійко А.В. не враховано положення ст. 18 Закону та ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки резолютивна частина рішення не містить посилання на особу-боржника, який має виконувати рішення суду, тобто, вважає апелянт, таке рішення не потребує примусового виконання.

Неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 вбачає також у тому, що, усупереч приписам ч.3 ст.19 Закону, оскаржуваною постановою про відкриття виконавчого провадження було накладено арешт на автомобіль, виділений позивачу ОСОБА_4 рішенням суду, у той час, як накладення арешту можливо у виконавчому провадженні лише щодо виконання рішення суду про майнове стягнення.

ОСОБА_1 крім того, звертає увагу суду на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, а саме, вказує, що в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції відсутній аналіз та правова оцінка окремих доводів скаржника, зокрема, щодо права державного виконавця самостійно визначати особу боржника, коли така не зазначена у резолютивній частині рішення, відсутність засобів примусового виконання рішення, відсутність повноважень у державного виконавця накладати арешт при виконанні рішення немайнового характеру. Такі процесуальні недоліки, вважає апелянт, свідчать про порушення судом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судове засідання ОСОБА_1 не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Її представник - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, пославшись на обставини, викладені у доводах апеляційної скарги. Щодо суті порушених прав ОСОБА_1 такою постановою, представник скаржника пояснив, що було порушене право власності ОСОБА_1 на автомобіль, зокрема, вона позбавлена можливості розпоряджатись ним.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу державний виконавець Гордійко А.В. не надала.

Відділ ВДВС Щорського районного управління юстиції у письмових запереченнях на апеляційну скаргу просить скаргу відхилити, стверджуючи, що суб»єкт оскарження діяв у межах наданих повноважень та відповідно до вимог Закону. Додатково апеляційному суду надано копії матеріалів із виконавчого провадження, які витребувані судом для повного, всебічного та об»єктивного з»ясування всіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, не вбачаючи підстав для застосування положень ч.3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

По справі встановлено та апелянтом не заперечується, що рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2014 року, яке набрало чинності, відповідно до ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя : позивачу виділено автомобіль «Volkswagen Passat» В6, д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску, вартістю 198 180,70 грн, а ОСОБА_1 виділено будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1, вартістю 116 427.00 грн зі стягненням з позивача для урівноваження часток 40 876,50 грн . Рішення суду не виконане, автомобіль та документи на нього залишаються у ОСОБА_1 , також автомобіль залишається зареєстрованим за ОСОБА_1.

06.08.2014 року ОСОБА_4 отримавши у суді виконавчий лист, звернувся з заявою до ВДВС Щорського районного управління юстиції про примусове виконання рішення та накладення арешту на виділений йому автомобіль .

11.08.2014 року постановою головного державного виконавця Гордійко А.В. на підставі ст.ст.17,19,20,25 Закону було відкрито виконавче провадження ВП № 44332824 та накладено арешт на автомобіль " Фольксваген Пассат", В 6, д.н.з.НОМЕР_1, 2007 року випуску і заборонено здійснювати відчудження цього автомобіля .

Стягувачем у виконавчому листі зазначено ОСОБА_4, а Боржником - ОСОБА_1 Зазначена постанова була направлена ОСОБА_1 12.08.2014 року, а отримана нею 13.10.2014 року. У постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику запропоновано самостійно до 17.08.2014 року виконати рішення.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що постанова головного держаного виконавця Відділу державної виконавчої служби Щорського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження винесена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», і неправомірності у діях суб»єкта оскарження не встановлено, так як виконавчий документ повністю відповідає резолютивній частині рішення суду, а заява про відкриття виконавчого провадження подана ОСОБА_4 у встановленому Законом порядку отже, підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження не встановлено.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, вважаючи, що висновки ґрунтуються на нормах Закону, яким регулюються спірні правовідносини та відповідають матеріалам справи і встановленим обставинам.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись із скаргою до суду , якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення , ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи інтереси.

В скарзі ОСОБА_1 не наведено жодних фактів порушення її прав постановою про відкриття виконавчого провадження, у тому числі, і права власності на автомобіль, оскільки згідно з рішенням суду при поділі спільного майна подружжя автомобіль «Volkswagen Passat» В6, д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску присуджено (виділено) ОСОБА_4, про що зазначено у резолютивній частині рішення від 06.06.2014 року, яке набрало законної сили. Не передавши автомобіль та документи на нього позивачу (стягувачу), ОСОБА_1 ухилилась від виконання рішення, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», крім заходів примусового виконання рішень, наведених у пунктах 1,2,3 цієї статті, зазначається про можливість застосування інших заходів, передбачених законом.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», у разі присудження стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, державний виконавець вилучає ці предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.

Відповіднодо ч.1 ст.25 Закону України " Про виконавче провадження" державний виконавець зобов"язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред"явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред"явлений до виконання відповідного органу державної виконавчої служби.

З наведеного вбачається, що держаний виконавець Гордійко А.В. діяв у межах, визначених нормативно-правовими актами, якими регулюються питання примусового виконання рішення суду, а твердження ОСОБА_1 про порушення суб»єктом оскарження при відкритті виконавчого провадження ст.18, п.8 ч.1 ст. 26 , 32 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.369 ЦПК України є помилковими і грунтуються на невірному розумінні наведених вище норм права.

Доводи апелянта про неправомірність накладення арешту на майно, яке виділене стягувачу, ( автомобіль) також не заслуговують на увагу, оскільки не наведено скаржником і не встановлено судом будь яких фактів порушення прав ОСОБА_1, як сторони у виконавчому провадженні саме накладенням арешту на майно, яке за рішенням суду виділене ОСОБА_4

Необгрунтованими є також доводи апелянта щодо неправомірності визначення ОСОБА_1 боржником у постанові про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ст. ст. 8 Закону, сторонами у виконавчому провадженні є Стягувач та Боржник. Боржником, є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Як вбачається із виконавчого документа(виконавчого листа ВП №44332824 від 11.08.2014 року) Боржником зазначена саме ОСОБА_1.

Встановивши, що дії державного виконавця відповідали вимогам Закону, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відхилення скарги.

Щодо неповноти аналізу доводів скарги та неналежного викладення у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду підстав для спростування цих доводів, а також посилання на недостатнє правове обґрунтування судового рішення, відсутність мотивів на спростування кожного доводу скаржника окремо, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що наведені обставини не можуть бути підставою для скасування чи зміни правильної по суті ухвали суду.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов"язковими для виконання на всій території України.

Керуючись ст.ст. 303,п.1 ч.1 ст.312, ст. 313-315,317,319, ст.ст.383-387 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: