Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/731/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.05.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді - Мурашка С.І.

Суддів - Бубличенко В.П., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, за апеляційною скаргою адвоката Вишні-Чижової Г.В., яка представляє інтереси ОСОБА_2, на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та з урахуванням доповнень до позовної заяви просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частини житлового будинку саманного, обкладеного цеглою, житловою площею 35,8 кв.м., загальною площею 50 кв.м., позначений на плані літерою «А» з господарсько-побутовими будівлями: літня кухня «Б», сарай «В», погріб «Д», туалет «Е», літній душ «Ж», колодязь «К», козирок «к», отмостка «І», огорожа №№6, який розташований в АДРЕСА_1, та залишити у власності ОСОБА_3 ? частини зазначеного будинку з господарсько-побутовими будівлями.

Зазначав, що з 12.03.2005 року ОСОБА_2 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2013 року розірвано.

За період шлюбу сторони придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, згоди щодо його поділу не досягнуто.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину: житлових кімнат позначених на плані будинку номерами «1-5» площею 15,5 кв.м., «1-6» площею 10,2 кв.м., «1-7» площею 10,2 кв.м., житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позначеного на плані земельної ділянки літерою «А»; господарських будівель та споруд домоволодіння, що знаходяться за вказаною адресою: літньої кухні, позначеної на плані земельної ділянки літерою «Б»; сараю, позначеного літерою «В», погребу, позначеного літерою «Д»; туалету, позначеного літерою «Е»; літнього душу, позначеного на літерою «Ж»; колодязя, позначеного літерою «К»; огорожі, позначеної літерою «№№6»; отмостки, позначеної літерою «І».

У власності ОСОБА_3 залишено 1/2 частину: житлових кімнат, позначених на плані будинку номерами «1-5» площею 15,5 кв.м., «1-6» площею 10,2 кв.м., «1-7» площею 10,2 кв.м. житлового будинку, позначеного на плані земельної ділянки літерою «А»; господарських будівель та споруд домоволодіння: літньої кухні, позначеної на плані земельної ділянки літерою «Б»; сараю, позначеного літерою «В», погребу, позначеного літерою «Д»; туалету, позначеного літерою «Е»; літнього душу, позначеного літерою «Ж»; колодязя, позначеного літерою «К»; огорожі, позначеної літерою «№№6»; отмостки, позначеної літерою «І».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1199,75 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Вишня-Чижова Г.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Вишня-Чижова Г.В. підтримала апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, відповідач ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, відповідно до ст.303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 12.03.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бобринецького районного суду від 04.03.2013 року.

Під час шлюбу відповідач придбав за договором купівлі-продажу житлового будинку від 16.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Білорус Н.В., житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який має технічну характеристику: будинок саманний, обкладений цеглою, житловою площею 35,8 кв.м., загальною площею 50,0 кв.м., позначений на плані літерою «А,а,кр»., господарсько-побутові споруди: сарай «В», л-кухня «Б», уборна «Г», огорожа «№-№ІІІ» (а.с.132-134).

Згідно матеріалів інвентарної справи №3104 на вказане домоволодіння та технічного паспорта, які досліджені судом за участю спеціаліста - працівника ОКП «Кіровоградське ООБТІ» Баранова В.В. встановлено, що веранда позначена літерою «а» (2,60х3,90) на час розгляду справи знесена, а замість неї в 2008 році самочинно побудовано веранду під тією ж літерою «а» розмірами 9,75х3,98, що вбачається з генерального плану (схеми), висновку №19 від 19.11.2013 року (а.с.101,152) та оцінювального акту інвентарної справи (а.с.113); крильцо «кр» також знесено, а замість нього 2008 році збудовано козирок позначений літерою «к» (а.с.115,144), прибудований до веранди позначеної літерою «а». Згідно штампа на схематичному плані земельної ділянки (а.с.45) технічного паспорта та генеральному плані інвентарної справи (а.с.101) веранда позначена літерою «а» побудована самовільно.

Крім того, в 2010 році самочинно побудовано гараж позначений на плані земельної ділянки літерою «Г» (а.с.101, 143, 152).

Суд встановив, що на час укладення відповідачем договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.01.2007 року, будинок складався з кімнати-кухні та трьох житлових кімнат (а.с.104-105) і будинок вважався трьохкімнатним житловим будинком, житлова площа якого складала 35,8 кв.м.

В подальшому, без дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, будинок самовільно переплановано (переобладнано), а саме: кімната кухні самовільно перепланована (переобладнана) в житлову кімнату під номером «1-4» (а.с. 45а,145-146, 149), внаслідок чого трьохкімнатний житловий будинок був самовільно переобладнаний в чотирьохкімнатний, а житлова площа будинку збільшилась на 15,2 кв.м. і складає 51 кв.м., що вбачається з плану будинку, експлікації приміщень технічного паспорта (а.с.45а) та плану поверхів будівлі літери «А», журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, ескізу, акту поточних змін, висновку №19 від 19.11.2013 року інвентарної справи (а.с.145-146, 149, 151, 152).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що право власності може бути визнано судом лише на ті приміщення житлового будинку, які не були самовільно переплановані (переобладнані) та самовільно збудовані, а саме: житлові кімнати позначені на плані будинку номерами «1-5» площею 15,5 кв.м., «1-6» площею 10,2 кв.м. та «1-7» площею 10,2 кв.м., а відповідно кімната позначена на плані будинку номером «1-4» до отримання в порядку ст. 152 ЖК України сторонами відповідного дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, поділу не підлягає.

На майно, що не існує в натурі право власності не може бути визнано за сторонами у зв'язку відсутністю самого об'єкта цивільних прав, а позовні вимоги в частині поділу уборної позначеної літерою «Г», яка знесена, а також огорожі «№-№ІІІ», яка в 2012 році перебудована та позначена на плані земельної ділянки «№-№6» (а.с.45), задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що в порядку поділу майна подружжя позов підлягає задоволенню в частині визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину: житлових кімнат «1-5» площею 15,5 кв.м., «1-6» площею 10,2 кв.м., «1-7» площею 10,2 кв.м. житлового будинку, позначеного на плані земельної ділянки літерою «А»; господарських будівель та споруд: літньої кухні «Б»; сараю «В», погребу «Д»; туалету «Е»; літнього душу «Ж»; колодязя «К»; огорожі «№-№6»; отмостки «І», залишивши у власності відповідача 1/2 частину вказаного майна.

В частині поділу інших об'єктів житлового будинку, які самовільно збудовані та переплановані, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку із недоведеністю вимог.

Однак, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, що визначено ч.1 ст.68 СК України.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст. 61 СК України).

Враховуючи, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, придбаний відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2007 року, під час перебування його в зареєстрованому шлюбі з позивачкою, правильним є висновок суду, що зазначений будинок з господарсько-побутовими будівлями є їхнім спільним майном подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позивачка має право на поділ майна, яке належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Однак, позовні вимоги позивачки щодо поділу їхнього з відповідачем сумісного майна не можуть бути задоволені виходячи з наступного.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності .

Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації № 146).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі №6-130 цс13.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі заяви відповідача по справі ОСОБА_3, Кіровоградським ООБТІ проведено технічну інвентаризацію житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

При інвентаризації виявлено, що замовником самочинно побудовано: веранду літ. «а» (9,75х3,98) - 2008 рік побудови; гараж літ. «Г» (6,0х4,0) 2010 рік побудови.

Після добудови веранди загальна площа збільшена на 30,9 кв.м. і складає 80,9 кв.м., а житлова площа збільшена на 15,2 кв.м. і складає 51,0 кв.м.

Для вирішення питання щодо узаконення самочинного будівництва замовнику запропоновано звернутися з виготовленим технічним паспортом в експертні організації, які мають відповідні ліцензії або кваліфікованого виконавця робіт, що має сертифікат відповідного спрямування (експерти з технічного обстеження будівель та споруд) з подальшим зверненням до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Кіровоградській області (а.с.152).

Враховуючи, що до складу будинку входить самочинно збудована веранда та здійснено перепланування будинку, в результаті чого будинок з трьохкімнатного став чотирьохкімнатним та збільшилася його загальна площа на 30,9 кв.м., а житлова на 15,2 кв.м., будинок не може бути предметом поділу до узаконення самочинного будівництва.

Не може бути здійснено поділ будинку входячи з його технічної характеристики, який існував на час його придбання, тобто в стані в якому він існував до перепланування і добудови, та визнання права власності на його окремі кімнати, так як будинок набув ознак самочинного будівництва і на даний час це зовсім інший об'єкт нерухомості.

Розташовані на земельній ділянці поряд із будинком господарсько-побутові будівлі та споруди також не можуть бути об'єктами поділу і на них не може бути визнано право власності, так як відповідно до положень статей 186,381 ЦК України вони є приналежністю до головної речі - будинку.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.209,307, 309,313, 314,316,319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Вишні-Чижової Г.В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частини житлового будинку саманного, обкладеного цеглою, житловою площею 35,8 кв.м., загальною площею 50 кв.м., позначений на плані літерою «А» з господарсько-побутовими будівлями: літня кухня «Б», сарай «В», погріб «Д», туалет «Е», літній душ «Ж», колодязь «К», козирок «к», отмостка «І», огорожа №№6, який розташований в АДРЕСА_1, та залишення у власності ОСОБА_3 ? частини зазначеного будинку з господарсько-побутовими будівлями, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: