Справа № 154/411/14-ц Провадження № 22-ц/773/964/15 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В. ,

суддів - Матвійчук Л. В., Мудренко Л. І.,

при секретарі Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5, про стягнення боргу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зазначеним позовом. Вказував на те, що з 9 жовтня 1982 року по 16 січня 2013 року проживали з відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. В цей час, на потреби сім'ї, були взяті банківські кредити на споживчі цілі, строк виплати по яких не закінчився. Після розірвання шлюбу кредитні зобов'язання він виконує самостійно, так само самостійно сплачує комунальні платежі за житло, що є їх спільною власністю.

Крім того позивач зазначав, що 27 травня 2013 року рішенням Володимир-Волинського міського суду квартиру АДРЕСА_2, у якій вони й надалі проживають, визнано їх спільною сумісною власністю з визначенням часток, так зокрема відповідачці належить 1/3 частина цієї квартири.

Вважаючи кредитні зобов'язання їх спільним боргом, участі у погашенні яких відповідач не приймає, приймаючи до уваги одноосібну сплату ним комунальних платежів за їх спільне житло позивач неодноразово збільшуючи позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 в його користь 53306 грн. 05 коп., що є половиною вартості витрат за обслуговування ним банківських кредитів, 4872 грн. понесених ним витрат зі сплати комунальних послуг та відшкодувати йому сплачений судовий збір.

29 вересня 2014 року рішенням Володимир-Волинського міського суду, яке в частині відшкодування позивачу понесених витрат зі сплати комунальних послуг набрало законної сили, позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції у частині стягнення понесених витрат ОСОБА_4 зі сплати боргу за кредитними зобов'язаннями скасовано, а дану його позовну вимогу залишено без розгляду.

29 квітня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

В поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить його скасувати як незаконне і необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування йому частини витрат сплачених ним за кредитними зобов'язаннями, суд першої інстанції виходив з того, що дані зобов'язання є спільними, солідарними зобов'язаннями сторін спору як бувшого подружжя і позивач, який погашає кредити після розірвання шлюбу, має право на відшкодування з відповідачки половини сплаченої ним суми.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що з 9 жовтня 1982 року ОСОБА_4 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у судовому порядку 16 січня 2013 року (т. 1 а. с. 7-8).

За період проживання у шлюбі сторони набули право спільної сумісної власності на квартиру № 2 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 50).

27 травня 2013 року рішенням Володимир-Волинського міського суду визначено розмір часток сторін спору у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 9-10).

Крім того встановлено, що між трьома різними банківськими установами і позивачем ОСОБА_4 8 червня 2006 року та 11 квітня 2012 року були укладені три договори про надання споживчих кредитів, за якими позичальник отримував грошові кошти на поточні потреби, придбання побутової і офісної техніки, мобільного телефону (т. 1 а. с. 11-25, 27-32, 43). Для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 08.06.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» ним та поручителем ОСОБА_2 укладався трьохсторонній договір поруки від 26 вересня 2007 року (т. 1 а. с. 18).

За даними кредитними договорами зобов'язання позичальником ОСОБА_4 на час розгляду справи у суді першої інстанції не виконані.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Аналіз даної норми дає підстави для висновку, що вона передбачає за певних умов виникнення зобов'язань другого з подружжя безпосередньо перед іншою стороною договору, а не перед іншим із подружжя. Борги ж подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, в такому випадку враховуються при поділі майна подружжя, а не стягуються в порядку регресу в користь того з подружжя, хто погасив борг чи виконав зобов'язання.

Крім того варто зазначити, що право зворотної вимоги (регресу) у боржника, як це передбачено ч. 1 ст. 544 ЦК України, виникає лише у випадку повного виконання ним солідарного обов'язку встановленого договором або законом.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, наведені положення не врахував, допустив їх невірне тлумачення, що свідчить про порушення ним норм матеріального права.

Тому в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України прийняте судом рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 вересня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 53306 грн. 05 коп. понесених витрат за споживчими кредитами скасувати

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат за споживчими кредитами відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - суддя

Судді