Справа № 369/3209/15 Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/5074/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 38 15.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про поділ спадкового майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2, у селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та на ? частину земельної ділянки за вищезазначеною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер син позивача ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В нотаріальному порядку не була розподілена частка житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2, у селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району, так як між сторонами немає згоди щодо поділу зазначеного майна. Оскільки спадкодавець не склав заповіт, позивач має право на ? частину від житлового будинку та земельної ділянки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що у судовому рішенні зазначені обставини щодо будівництва оспорюваного житлового будинку, які не були предметом розгляду. Перебудови, які провела відповідач, не впливають на визнання в цілому об'єкта нерухомості, оскільки позивач не просила виділити їй в натурі частину, на яку вона претендує, а просила визнати за нею право власності на частку в об'єкті нерухомості. Суд касаційної інстанції фактично зробив висновок, що спірний будинок прийнятий в експлуатацію та не є самочинно збудованим, однак суд першої інстанції не звернув увагу на зазначену обставину.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 березня 2012 року.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця звернулися дружина померлого ОСОБА_3, його діти та мати ОСОБА_2, яким було видано свідоцтва на право на спадщину відповідно до належних їм часток на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 Києво-Святошинського району Київської області; житловий будинок АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку, на якій він розташований; автомобіль «Ауді 100», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль «Газ 33021-2123 НГ», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіль «Фольксваген Т5», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; грошові вклади з належними відсотками та компенсаційними виплатами.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 грудня 2004 року та випискою з реєстру прав власності Києво-Святошинського БТІ від 02 лютого 2005 року.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_5 ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва житлового будинку і господарських споруд, розташовану за вищезазначеною адресою.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок самовільного будівництва, реконструкції та переобладнання нерухомого майна, визнання за позивачем права власності на нього є неможливим.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є власником домоволодіння по АДРЕСА_2 селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Враховуючи те, що зазначене майно було набуто позивачем у період шлюбу з померлим ОСОБА_5, останній мав право на ? його частину.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_7 обґрунтовано звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на частину житлового будинку за вищевказаною адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, позивач, як такий, що прийняв спадщину після померлого сина, має право на відповідну частку майна померлого в порядку спадкування за законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про самочинність будівництва житлового будинку.

Зазначені висновки суду першої інстанції є надуманими, та такими що не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що право власності на спірний будинок зареєстровано за відповідачем у встановленому законом порядку, а тому зазначене нерухоме майно не може вважатись самочинним.

На зазначені обставини було звернуто увагу суду першої інстанції Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25 лютого 2015 року (а.с. 97).

Однак, суд в порушення вказівок суду касаційної інстанції повторно відмовив позивачу в задоволенні позову з тих самих підстав.

Рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справ, не ґрунтується на наявних у справі доказах, а відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суту позовних вимог.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2004 року, спірний будинок зареєстровано за відповідачем ОСОБА_6.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заявляючи вимоги про визнання права власності на 1/4 частину будинку, позивач не заявляв в суді вимог про визнання недійсним зазначеного свідоцтва про право власності відповідача на даний будинок.

Таким чином, суд фактично позбавлений можливості визнати право власності на частину будинку по АДРЕСА_2 Києво-Святошинського району Київської області за позивачем, оскільки не припинено право власності відповідача на зазначений об'єкт нерухомості.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає саме з зазначених підстав, а не через віднесення будинку до самочинного будівництва, як це зазначив суд першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про поділ спадкового майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Лащенко В.Д.