Справа № 347/1141/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2015 м. Косів

Косівський районний суд , Івано-Франківської області , в складі:

Головуючого - судді : Цалин Б.М.

Секретаря: Терлюжак Н.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребовування рухомого майна - автомобіля з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про витребовування рухомого майна- автомобіля з чужого незаконного володіння.

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомленим, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи в його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі , просить задоволити позов, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження.

Так із змісту вимог позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що між позивачем в справі, ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит плюс» 09.12.2013 року підписано заяву про приєднання до Публічного договору № IF00A1, за умовами якої Лізингодавець ( ТОВ «Автокредит плюс») передав йому - лізингоодержувачу (ОСОБА_1) в лізинг : автомобіль - Honda Accord 2.4 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, Реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 110 000,00 грн. Строк лізингу складав 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 (графіку лізингових платежів). П.14.1.5 транзитний рахунок № НОМЕР_5 у ПАТ КБ «ПриватБанк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит плюс».

На виконання вказаного (лізингового) договору ОСОБА_1 вніс 22300,00 грн авансу та повинен був періодично вносити щомісячні платежі згідно додатку до Договору, однак згодом вирішив відчужити отриманий в лізинг автомобіль.

Відповідач в справі, ОСОБА_2, вирішив придбати в нього вищевказаний автомобіль. Таким чином між ними, була домовленість, що останній сплачує йому 4500 доларів США та починаючи із листопада 2014 року буде продовжувати проводити оплату за договором лізингу, тобто сплачує решту суму вартості вказаного автомобіля.

Саме такі зобов»язання відповідачем, ОСОБА_2 було викладено у власноруч написаній ним розписці від 08.11.2014 року.

Він на виконання їх із відповідачем домовленості після отримання від нього частини грошей в сумі 4500 доларів США передав останньому документи на автомобіль (техпаспорт) ключі а також і пакет документів необхідних для здійснення подальших проплат платежів в користь лізингодавця.

Із настанням чергового терміну внесення платежу на його адресу стали надходити телефонні дзвінки від лізингодавця із вимогами погашення чергових платежів заборгованості.

Так як відповідач уникав із ним зустрічей і не бажав а ні відповідати на телефонні дзвінки а ні здійснювати чергові платежі він змушений був здійснити погашення суми заборгованості за автомобіль в повному обсязі, що згідно квитанції , яку долучив до матеріалів справи складає в загальному розмірі 91885,78 грн.

Саме вказану суму 91885,78 грн йому на виконання зобов»язання повинен би повернути відповідач.

Отже відповідач скористався його юридичною необізнаністю практично заволодів шахрайським методом автомобілем, за який не бажає провести розрахунок в повному обсязі, а він в свою чергу залишився і без грошей і без автомобіля.

Просить постановити рішення суду яким зобов»язати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІДН НОМЕР_3 повернути належний йому транспортний засіб: автомобіль Honda Accord 2.4 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, Реєстраційний номер НОМЕР_2 разом із ключами та техпаспортом до нього а також стягнути із відповідача в його користь 10 000 грн моральної шкоди а також оплачених судових витрат в сумі 1018,85 грн. - судового збору та 647,00 грн - витрат понесених на оплату оголошення в газету «Голос України».

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засіданні не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті, підтвердженням чого є публікація оголошення, про розгляд справи Косівським районним судом, в газеті «Голос України» № 145(6149) за 08 серпня 2015 року. Причина неявки відповідача суду не відома.

У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення за наступних підстав:

Як встановлено в судовому засіданні між позивачем в справі, ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит плюс» 09.12.2013 року підписано заяву (а.с.7) про приєднання до Публічного договору № IF00A1, за умовами якої Лізингодавець ( ТОВ «Автокредит плюс») передав йому - лізингоодержувачу - ОСОБА_1 в лізинг : автомобіль - Honda Accord 2.4 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, Реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 110 000,00 грн. Строк лізингу складав 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 (графіку лізингових платежів). П.14.1.5 транзитний рахунок № НОМЕР_5 у ПАТ КБ «ПриватБанк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит плюс».

На виконання вказаного (лізингового) договору ОСОБА_1 вніс 22300,00 грн авансу та повинен був періодично вносити щомісячні платежі згідно додатку до Договору, однак згодом вирішив відчужити отриманий в лізинг автомобіль.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України, про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та ЗУ «Про фінансовий лізинг». Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України.

Згідно ст.6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг».

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі.

Із долученої до матеріалів справи квитанції від 26.11.2014 року (а.с.12) вбачається, що позивачем ОСОБА_1 в повному обсязі погашено ПАТ КБ ПриватБанк 91885,78 грн. за умовами Публічного договору № IF00A1 від 09.12.2013 року .

Разом із тим за усною домовленістю сторін в справі, позивача та відповідача ОСОБА_2, останній вирішив придбати даний, на той час лізинговий автомобіль. Таким чином між ними, була домовленість, що останній сплачує позивачу 4500 доларів США та починаючи із листопада 2014 року буде продовжувати проводити оплату за договором лізингу, тобто сплачує решту суму вартості вказаного автомобіля. Саме такі зобов»язання відповідачем було викладено у власноруч написаній ним розписці від 08.11.2014 року (а.с. 6).

Однак відповідач скористався юридичною необізнаністю позивача практично заволодів шахрайським методом його автомобілем, за який не бажає провести розрахунок в повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 202 цього ж Кодексу вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Розписка відповідача, як доказ позовних вимог позивача, підписана ОСОБА_2 (відповідачем в справі), що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Згідно специфікації та акту приймання передачі автомобіль Honda Accord 2.4 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, Реєстраційний номер НОМЕР_2 передано ОСОБА_1, як лізингоотримувачу, що є офіційним підтвердженням права користування на вищевказаний транспортний засіб. В свою чергу позивач договір лізингу виконав в повному обсязі та являється повноправним володільцем-власником ТЗ.

Як вбачається із власноруч написаної розписки, відповідачу було відомо про те, що вказаний автомобіль придбано позивачем за договором лізингу.

У відповідності до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

На ім»я відповідача жодних документів, які б давали право останньому володіння вказаним ТЗ не видавались. Відповідач фактично оплатив позивачу в якості завдатку частину коштів за придбання автомобіля.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач вважає, що невиконання відповідачем взятого на себе зобов»язання у встановлений строк призвело до його особистих тяжких моральних страждань, які оцінює в 10 000 грн. моральної шкоди.

Моральна шкода, як встановлюється у п. 2, 3 ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 4 вказаної статті наголошується, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Саме із врахуванням розумності та справедливості а також душевних страждань , хвилювань позивача, які викликані тим, що протягом більше року останній не мав змоги користуватись а ні ТЗ а ні коштами, які змушений був погасити на виконання договору лізингу, суд вважає за доцільне частково задоволити вимогу останнього в частині стягнення із відповідача в його користь 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

До стягнення із відповідача в користь позивача також і підлягають судові витрати понесені останнім в силу вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного ст.ст. 1, 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст.ст.11, 202, 207, 692, 806 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково. Зобов»язати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІДН НОМЕР_3, (останнє відомі місце проживання АДРЕСА_1, п.і. 02217) повернути належний позивачу - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІДН НОМЕР_4) транспортний засіб : автомобіль Honda Accord 2.4 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, Реєстраційний номер НОМЕР_2 разом із ключами та техпаспортом до нього.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди а також оплачених судових витрат в загальній сумі 1665,85 грн , що складається із : 1018,85 грн.- судового збору та 647,00 грн витрат понесених на оплату публікації (оголошення) в газету.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Косівського районного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення -протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.М.Цалин