УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 26 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25 374 дол. США зі сплатою 13,5 % річних, терміном повернення до 26 червня 2015 року.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 26 червня 2008 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язався солідарно відповідати перед банком за належне виконання боржником умов кредитного договору.

01 квітня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації. У зв'язку з чим 01 квітня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 24 лютого 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 16 241,98 дол. США, що еквівалентно 145 170 грн 82 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 11 909,64 дол. США, що еквівалентно 106 448 грн 36 коп., процентів за користування кредитом - 3 452,63 дол. США, що еквівалентно 30 859 грн 61 коп., пені за прострочення сплати кредиту - 605,40 дол. США, що еквівалентно 5 411 грн 08 коп., пені за прострочення сплати процентів - 274,31 дол. США, що еквівалентно 2 451 грн 77 коп., яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 241,98 дол. США, що еквівалентно 145 170 грн 82 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_4

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за кредитним договором із боржника та поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що боржник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість з кредиту, процентів та пені, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно. Крім того, вважав, що договір поруки не є припиненим, оскільки банк у визначений ст. 559 ЦК України строк пред'явив вимогу до поручителя про дострокове виконання зобов'язань та погашення заборгованості, а саме: 23 січня 2014 року, та звернувся до суду з позовом про дострокове солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у березні 2014 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові до поручителя, виходив із того, що останній платіж за кредитним договором боржником було здійснено у червні 2012 року, банк направив поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту в січні 2014 року, тому дійшов висновку, що порука припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв'язку зі спливом шестимісячного строку звернення до поручителя.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25 374 дол. США зі сплатою 13,5 % річних, терміном повернення до 26 червня 2015 року.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 26 червня 2008 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язався солідарно відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору.

01 квітня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, а також між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 - додаткову угоду № 1 до договору поруки.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 24 лютого 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 16 241,98 дол. США, що еквівалентно 145 170 грн 82 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 11 909,64 дол. США, що еквівалентно 106 448 грн 36 коп., процентів за користування кредитом - 3 452,63 дол. США, що еквівалентно 30 859 грн 61 коп., пені за прострочення сплати кредиту - 605,40 дол. США, що еквівалентно 5 411 грн 08 коп., пені за прострочення сплати процентів - 274,31 дол. США, що еквівалентно 2 451 грн 77 коп.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного припинення всіх зобов'язань боржником за основним договором (а. с. 15).

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки вбачається, що строк її припинення не встановлено, тому згідно з вимогами вищевказаних норм матеріального права, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення договору поруки може бути недотримання кредитором строку звернення до суду з вимогами до поручителя.

Судом першої інстанції встановлено, що строк дії основного зобов'язання - договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу встановлено до 26 червня 2015 року.

Банк 23 січня 2014 року направив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором, а у разі невиконання вказаної вимоги протягом 31 календарного дня з дати одержання такої вимоги про дострокове повернення кредитну з 41 календарного дня від дня направлення вимоги (а. с. 26-29), чим змінив строк виконання основного зобов'язання.

Як роз'яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в справі № 6-68цс11 від 21 травня 2012 року умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання зобов'язань за кредитним договором не може вважатись встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк звернувся до суду у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку дострокового повернення кредиту.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові до поручителя, дійшов помилкового висновку про те, що перебіг шестимісячного строку звернення до поручителя починається від дня здійснення останнього платежу за кредитним договором, а не від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Оскільки зобов'язання за кредитним договором боржником належним чином не виконуються, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з боржника та поручителя, як солідарних боржників, на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 241,98 дол. США, що еквівалентно 145 170 грн 82 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 11 909,64 дол. США, що еквівалентно 106 448 грн 36 коп., процентів за користування кредитом - 3 452,63 дол. США, що еквівалентно 30 859 грн 61 коп., пені за прострочення сплати кредиту - 605,40 дол. США, що еквівалентно 5 411 грн 08 коп., пені за прострочення сплати процентів - 274,31 дол. США, що еквівалентно 2 451 грн 77 коп.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Врахуванням наведене та те, що апеляційний суд помилково скасував правильне та законне рішення суду першої інстанції, оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

Г.В. Юровська