АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNНDGK01430303 від 06.04.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25750,00 доларів США на термін до 05.04.2021 року зі сплатою за користування кредитом відсотків в строки та у порядку, встановлених кредитним договором. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 21.10.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 17061,80 доларів США.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 220950,31 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованність по кредиту № DNНDGK01430303 від 06 квітня 2006 року в сумі 17061,80 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на 21.10.2014 року складає 220950,31 грн., а також судовий збір в розмірі 2209,50 грн., а всього 223159 гривень 81 копійка.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.04.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNНDGK01430303, на умовах якого останній отримав кредит у розмірі 25750,00 доларів США на термін до 05.04.2021 року зі сплатою за користування кредитом відсотків в строки та у порядку, встановлених кредитним договором.

Однак зазначені умови договору відповідач належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 21.10.2014 року має заборгованість перед банком, яка складається з: заборгованість за кредитом - 14738,44 доларів США.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 2185,15 доларів США.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 69,28 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 68,93 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 527, 530, ст. 1048, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України та посилався на те, що позивач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим повинен сплатити заборгованість за вказаним договором.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про судове засідання та, всупереч вимогам законодавства, ухвалив рішення стосовно його прав та обов'язків у його відсутність, обмеживши його доступ до правосуддя.

Проте не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Також, апелянт посилається на те, що розрахунок заборгованості складено таким чином, щоб ні суд, ні відповідач не зміг розібрати, на який рахунок були сплачені кошти, кому належить рахунок, на якому обраховуються кошти, на підставі якого договору про відкриття банківського рахунку, у якій формі, у якій сумі, якою особою, як розподілено кошти та яка саме частина коштів йде на погашення тіла кредиту, відсотків, комісій тощо.

Однак, з такими доводами апелянта погодитися не можна, оскільки вони ґрунтуються лише на його припущеннях, а належних доказів суду не надав.

В силу ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається, в судовому рішенні підтверджено невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором та наявність заборгованості. А тому суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про стягнення з апелянта заборгованості за кредитним договором в сумі 220950,31 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2015року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова