АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5778/14-ц 22-ц/774/1791/К/15
Справа № 182/5778/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1791/К/15 Шестакова З.С.
Категорія № 55 (ІУ ) Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Грищенко Н.М.,

суддів -Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі - Масловій К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

його представника- Волювач Миколи Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Муніципальна гвардія» Нікопольської міської ради та Нікопольської міської ради про стягнення сум належних при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17 жовтня 2012 року він працював у Комунальному підприємстві "Муніципальна гвардія" Нікопольської міської ради на посаді охоронника. Згідно наказу №166 від 31 жовтня 2013 року звільнився за власним бажанням. Проте, заробітну плату у розмірі 4434,56 грн. йому до теперішнього часу не виплатили.

Посилаючись на статтю 117 КЗпП України та збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд стягнути з КП „Муніципальна гвардія" Нікопольської міської ради та Нікопольської міської ради, яка є засновником КП „Муніципальна гвардія", на його користь 30 200,00 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 01 листопада 2013 року до 02 липня 2015 року та 1 000,00 грн. правової допомоги, наданої йому адвокатом.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року. в якому усунуто описку ухвалою суду від 08 липня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з КП „Муніципальна гвардія" Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 4482,56 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 8456,00 грн., а всього 12938,56 грн. В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Нікопольської міської ради- відмовлено. Стягнуто з КП „Муніципальна гвардія" Нікопольської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, на його думку, суд не взяв до уваги, що Нікопольська міська рада несе відповідальність за діяльність КП „Муніципальна гвардія".

Судом не перевірено обсяг майна, що належить КП „Муніципальна гвардія" та обсяг його фінансування. Судом не взято до уваги, що КП „Муніципальна гвардія" ліквідовано, тому рішення суду залишиться без виконання. Судом безпідставно відмовлено в стягнення витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та сторонами не оспорюється, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_2 з 17 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2013 року працював охоронцем КП „Муніципальна гвардія" (а.с.7).

Згідно копії Наказу № 166 від 31.10.2013 ОСОБА_2 був звільнений з роботи з 31 жовтня 2013 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.6).

Згідно довідки про заборгованість виплати заробітної плати, підписаної директором КП «Муніципальна гвардія», станом на 26 квітня 2014 року заборгованість перед ОСОБА_2 складає 4482,56 грн. ( а.с.27).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 до КП «Муніципальна гвардія» в частині стягнення заборгованості по заробітної платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Та відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Нікопольської міської ради , оскільки воно не несе матеріальної відповідальності за грошовими зобов'язаннями КП «Муніципальна гвардія».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України КП „Муніципальна гвардія" при звільненні ОСОБА_2 з роботи охоронця не виплатила заборгованість по заробітній платі в сумі 4 482,56 грн. (а.с.27).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року, в день звільнення ОСОБА_2 з роботи, з ним не був проведений розрахунок з вини КП „Муніципальна гвардія", що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що з урахуванням Постанови державного виконавця від 18 квітня 2014 року, якою накладено арешт на усі грошові кошти боржника КП „Муніципальна гвардія", який на час розгляду справи не знято, підприємство не мало можливості здійснити розрахунок заборгованості по заробітній платі не зі своєї вини ( а.с.67,69,94).

З урахуванням розміру посадового окладу позивача ОСОБА_2, який становить 1510 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2013 року по 18 квітня 2014 року становить в сумі 8 456,00 грн.

Рішенням Нікопольської міської ради VI скликання від 29 серпня 2014 року за № 30-49/VI прийнято рішення про припинення діяльності КП „Муніципальна гвардія" (а.с.65,66).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 з КП „Муніципальна гвардія", оскільки дане підприємство не здійснило своєчасний розрахунок із позивачем.

В суді апеляційної інстанції не найшло, як і в суді першої інстанції свого підтвердження факт ліквідації КП „Муніципальна гвардія", на яке посилається позивач. Доказів у відповідності до вимог ст.ст.57-59 ЦПК України на підтвердження даних обставин позивачем не надано, клопотання про їх витребування не заявлено.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в частині обов'язку Нікопольської міської ради нести грошову відповідальність за зобов'язаннями КП „Муніципальна гвардія".

Як убачається з Розділу І Статуту КП „Муніципальна гвардія" - є комунальним унітарним підприємством, з правами юридичної особи певної правової форми, яке створено уповноваженим органом місцевого самоврядування - Нікопольською міською радою і зареєстровано у встановленому законом порядку на основі комунальної форми власності для здійснення охоронної діяльності, основною метою якого є забезпечення соціально-економічних потреб територіальної громади. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в банку, печатку, набуває майнові права та самостійно несе відповідальність за результати своєї господарської діяльності .

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, що КП „Муніципальна гвардія" ліквідовано, а Нікопольська міська рада є правонаступником усіх прав та обов'язків даного підприємства.

Однак, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги позивача в частині відмови в стягненні грошової компенсації на правову допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як убачається з матеріалів справи між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Волювач М.І. укладено договір про надання правової допомоги від 12 травня 2015року. У п. 3 даного Договору зазначено вартість послуг адвоката визначена у сумі 1000грн., яка сплачена позивачем. Як убачається, згідно копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, Волювач М.І. має право на її заняття ( а.с.84,85).

Згідно відомостей журналу судового засідання адвокат Волювач М.І. був присутнім в судових засідання 02 липня 2015 року та 08 липня 2015 року загальна тривалість яких становила 2 год., тому граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 974,40 грн з розрахунку мінімального розміру заробітної плати - 1218 грн. виходячи з розрахунку( 1218 х40%х2 год = 974,40 грн.)

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 в стягненні витрат на правову допомогу не відповідає вимогам законодавства та підлягає в цій частині скасуванню, з ухваленням нового рішення про стягнення з КП „Муніципальна гвардія" на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 974,40 грн.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року в частині відмови ОСОБА_2 в стягненні витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства «Муніципальна гвардія» Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 974,40 грн. ( дев'ять сот сімдесят чотири грн. 40коп.)

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: