У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Основа», товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа» та спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за договором кредиту, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Неос Банк» (далі - ПАТ «Неос Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк»), звернулося до суду із указаним вище позовом, у якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 797 635,14 доларів США.

На обґрунтування позову зазначало, що за умовами укладеного між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», яке надалі змінило свою назву на ПАТ «Неос Банк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Основа» (далі - ТОВ «Основа») кредитного договору від 12 жовтня 2010 року, останнє отримало кредит у розмірі 4 465 тис. доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії зі сплатою 10,5 % річних зі строком повернення до 11 жовтня 2017 року. На виконання кредитного договору 27 вересня 2011 року між банком та окремо з ОСОБА_4, товариством з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа» (далі - ТОВ «Галицька Основа»), спільним Українсько-Французьким підприємством з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» (далі - СП ТОВ «Основа-Солсиф») укладені договори поруки та відповідні додаткові угоди до них. Починаючи з грудня 2013 року відповідачі умови кредитного договору належним чином не виконували, у зв'язку з чим станом на 18 серпня 2014 року утворилася заборгованість на суму 4 797 635,14 доларів США, з яких: 4 370 742,70 доларів США - прострочена заборгованість, 403 297,76 доларів США - відсотки за користування кредитом, 23 594 грн 68 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язань.

Ураховуючи викладене, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року, позов ПАТ «Альфа Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ТОВ «Основа», ТОВ «Галицька Основа», СП ТОВ «Основа-Солсиф» на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 797 635,14 доларів США, що в еквіваленті станом на 18 серпня 2014 року становить 62 720 976 грн 24 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ТОВ «Основа», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та закрити провадження по справі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відповідач ТОВ «Основа» не виконувало належно взяті за договором кредиту зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості, а оскільки відповідно до закону та умов договорів поруки відповідачі ОСОБА_4, ТОВ «Галицька Основа» та СП ТОВ «Основа-Солсиф» зобов'язались нести солідарну відповідальність за невиконання ТОВ «Основа» кредитних зобов'язань, стягнув з них на користь позивача заборгованість. При цьому, суд правильно дійшов висновку про те, що договори поруки хоча і були укладені окремо з кожним поручителем, проте вони укладались в один і той же день та з метою забезпечення одного і того ж зобов'язання, тобто ТОВ «Галицька основа», СП ТОВ «Основа-Солсиф», ОСОБА_4 є особами, що спільно дали поруку за ТОВ «Основа». Крім того, окремий розгляд позовних вимог до ТОВ «Основа», ОСОБА_4, ТОВ «Галицька Основа», СП ТОВ «Основа-Солсиф» призведе до подвійного стягнення суми заборгованості, що, зокрема, суперечить завданням цивільного судочинства відповідно ч. 1 ст. 1 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І. Журавель

В.А. Черненко