Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"28" грудня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О., при секретарі Сердюк Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення компенсації, яка нараховується у звязку із порушенням строків виплати доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначила, що працювала у ПрАТ «Азовелектросталь» по 04 червня 2015 року. За період роботи позивачки на підприємстві, останній була нарахована, але своєчасно не виплачена заробітна плата в сумі 21368,87 грн. Так, зазначена заборгованість по заробітній платі виплачена позивачці лише 30 вересня 2015 року. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 червня 2015 року по 30 вересня 2015 року в сумі 10251,47 грн. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати вважає необхідним стягнути на її користь компенсацію втрати частини доходів в розмірі 2869,92 грн.

На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на його користь компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати сумі 2869,92 грн. та середній заробіток в сумі 10251,47 грн.

Позивачка в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнала частково та просила задовольнити позовні вимоги в частині стягнення компенсації в сумі 2869,92 грн. та середнього заробітку в сумі 10125,00 грн.

У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Судом встановлено, що позивачка з 01 грудня 2010 року по 04 червня 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці.

04 червня 2015 року позивачка була звільнена з підприємства за переведенням за п.5 ст. 36 КЗпП України.

За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата.

Згідно наданих відповідачем відомостей, заборгованість з виплати заробітної плати виплачена ОСОБА_1 в повному обсязі 29 вересня 2015 року. Зазначена обставина не оспорюється позивачкою.

Позивачкою заявлено позовні вимоги щодо стягнення на її користь відповідно до ст.24 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсації в розмірі 2869,92 грн., оскільки несвоєчасна виплата відповідачем заробітної плати призвела до втрати позивачем частини доходів.

Відповідачем визнано вимоги позивачки в цій частині, отже суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо стягнення компенсації в розмірі 2869,92 грн., оскільки наданий нею розрахунок є обгрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачці при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд керується наступним.

Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 розяснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачкою заявлено позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Азовелектросталь» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 червня 2015 року по 30 вересня 2015 року. Між тим, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 05 червня 2015 року і по день фактичного розрахунку, тобто по 29 вересня 2015 року.

Позивачкою був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню.

Згідно наданого позивачкою розрахунку, її середньоденна заробітна плата становить 125 грн.

Відповідач у своїх поясненнях повністю погодився із розрахованим позивачкою розміром середньоденного заробітку в сумі 43,148 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивачки, яка у своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 125 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 125 грн.

Згідно наданого відповідачем графіку роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8 годин 12 хвилин за період з 05 червня 2015 року по 29 вересня 2015 року кількість робочих днів складає 81 день.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05 червня 2015 року по 29 вересня 2015року складає 10125,00 грн. (81 день х 125 грн.).

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, складає 10125,00 грн.

У звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру .

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення компенсації, яка нараховується у звязку із порушенням строків виплати доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_1, компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати в сумі 2869,92 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10125,00 грн., з утриманням ПрАТ «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа