пр. № 2/759/3307/15
ун. № 759/5412/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ВЕП «ВД-Побут», третя особа: Територіальна державна інспекція з питань праці у місті Києві, про стягнення заборгованості по виплаті середньої плати, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року відкрито провадження у даній справі.

Через загальну канцелярію суду було подано заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються в ПАТ КБ «Правекс-Банк» на рахунках, власником яких є товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут».

Розглянувши заяву про забезпечення позову, позовну заяву, додані до них документи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даної заяви, виходячи із такого.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частина 3 статті 151 ЦПК України).

За змістом цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Згідно з частиною 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України одним із способів забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, однією із необхідних умов для накладення арешту на майно відповідача у порядку статті 152 ЦПК України є надання позивачем належних і допустимих доказів того, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, знаходиться у власності відповідача на час подання позовної заяви.

За змістом цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже умовою до застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. До предмета доказування в даному випадку входять: існування обставин про наявність у боржника-відповідача відповідного майна; ймовірність припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися на момент виконання рішення.

Однак обставини, на які посилається позивач не можуть бути достатніми для необхідності накладення арешту на вказане майно, оскільки позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідач має на меті вчинити дії із утруднення виконання судового рішення у даній справі.

Враховуючи викладене, суд не вбачає наявності передбачених статтями 151, 152 ЦПК України підстав для забезпечення заявленого позову, що зумовлює необхідність відмови у задоволенні заяви позивача.

Керуючись статтями 151, 152, 153 ЦПК України, суд,

Враховуючи викладене і керуючись статтями 151, 152, 153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 залишити без задоволення.

СУДДЯ: