АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/331/15 Справа № 185/5205/13 Головуючий у 1 й інстанції - Врона А.О. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

14 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання незаконним збільшення процентної ставки за кредитним договором, визнання недійсним пункту кредитного договору, визнання незаконним збільшення розміру кредиту, -

ВСТАНОВЛЕНО:

У липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості.

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним підвищення процентної ставки /т. 1 а.с. 181-184/.

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково, в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі /т. 1 а.с. 227-230, 238, т.2 а.с. 5/.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2, який звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні вимог в повному обсязі /т.1 а.с. 240-244/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 526, 651 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, у разі істотного порушення договору іншою стороною.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюються законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавець визначив судове звернення стягнення на предмети застави та досудове врегулювання спору відповідно до вимог ст. 26 цього Закону, за якою одним із способів позасудового звернення стягнення є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем.

Крім того, за змістом ст. 26 зазначеного закону, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах.

Судом встановлено, що 10.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № PVHOAN09982209, згідно якого банк надав останньому кредит у розмірі 47751 грн. 18 коп. на куплю автомобіля вартістю 45140 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 16,08% річних, винагороди за надання фінансового інструменту 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця, кінцевий строк повернення кредиту 10.04.2014 року /т.1 а.с. 9-14/.

05.04.2007 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Автоприват» договір купівлі-продажу легкового автомобіля «DAEWOO NEXIA» вартістю 45240 грн., у тому числі ПДВ 7540.00 грн. /т.1 а.с. 21, 22/.

11.04.2007 року між банком та ОСОБА_2 на забезпечення виконання останнім зобов'язань за кредитним договором укладено договір застави рухомого майна № PVHOAN09982209. Предметом застави став автомобіль «DAEWOO NEXIA», рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан-В, реєстраційний № НОМЕР_1 /т.1 а.с. 15-20, 28/.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яка станом на 11.07.2012 року склала 94 616, 16 грн., яка складається : 38352, 80 грн. - заборгованість за кредитним договором, 30218, 68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2226, 23 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 23819, 45 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Постановляючи рішення суд першої інстанції застосував позовну давність у один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), та зменшив пеню до 13742 грн. 92 коп., а тому загальна сума заборгованості склала 84540 грн. 10 коп.

Відповідно до п. п. 17.10, 34.8 Договору застави у випадку порушення заставодавцем/позичальником будь-якого із зобов'язань за кредитним договором чи договором застави заставодавець зобов'язаний доставити предмет застави у семиденний строк з дня пред'явлення письмової вимоги останнього з вказівкою конкретної заборгованості, передати банку предмет застави в заклад по акту прийму - передачі.

Відповідно до п. 33 договору застави з моменту передачі предмета застави в заклад заставодавець доручає заставодержателю здійснити від його імені всі необхідні дії, пов'язані зі зняттям предмета застави з обліку в органах державної реєстрації транспортних засобів.

Відповідно до п. 15.11 договору застави за умови погашення заборгованості за кредитом передбачено переоформлення предмету застави заставодавця з наданням йому права користування предметом застави.

Актом від 22.06.2009 року ОСОБА_2 передав заставний автомобіль ПАТ КБ «ПриватБанк» для реалізації по ринковій ціні та направленню виручених коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання ним зобов'язань перед банком до 31.08.2009 року /т.1 а.с. 108/.

ОСОБА_2 посилається на те, що після передачі автомобіля він сплатив банку поточну заборгованість у сумі 4000 грн., та звернувся до відділення банку з вимогою повернути йому автомобіль та документи на нього, але йому запропонували сплатити витрати за стоянку у сумі 2500 грн., але він відмовився. Потім ще декілька місяців сплачував поточні платежі, але після чергової відмови банку повернути автомобіль перестав платити. ОСОБА_2 вважає, що передавши автомобіль позивачу він повністю розрахувався з банком по кредитним зобов'язанням, а заборгованість виникла через підвищення процентної ставки з якою він не згоден.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором вилучити у ОСОБА_2 та передати позивачу предмет застави та документи на нього, звернути стягнення на предмет застави.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню.

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звертається до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в якому просить визнати незаконним збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» з 09.01.2009 року процентної ставки за користування кредитом від 10.04.2007 року, визнати недійсними з 09.01.2009 року умови п.п. 2.3.3 п.2.3 кредитного договору щодо одностороннього розірвання договору та визнати незаконним збільшення розміру кредиту з 47751, 18 грн. до 62631, 62 грн. посилаючись на те, що при укладанні договору відсоток за користування кредитом складав 16,08% річних, а згідно розрахунку банка на 10.02.2009 року розмін процентної ставки складає 27, 48 % на рік / т.1 а.с. 181-184/.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» позов не визнав посилаючись на те, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів України, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору, зміні облікової ставки НБУ та інше. Таким чином, заміна відсоткової ставки це право банку і ніякого погодження не вимагає, так як ставка вже змінена в сторону збільшення задовго до внесення змін у чинне законодавство - за курсом долара США.

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення кредитного договору курс долара за даними НБУ становив 5,05 грн., а станом на 01.02.2009 року, на момент підвищення відсоткової ставки, курс долара становить 7,7 грн.

07.01.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_2 лист № 4471 з повідомленням про зміну відсоткової ставки за кредитним договором починаючи з 01.02.2009 року, та запропонував йому звернутися до банку та надати письмове повідомлення у разі незгоди із змінами /т. 1 а.с. 199, 200-201/.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не дав оцінки наданим доказам про те, що банком необґрунтовано підвищена процентна ставка за кредитним договором з 01.02.2009 року, що потягло за собою збільшення його відповідальності перед банком, то з ними погодитися не можна, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошина М.П.

Демченко Е.Л.