Справа № 758/7541/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Прокопенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Київського науково-методичного центру по охороні, реєстрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій про скасування дисциплінарного стягнення, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування дисциплінарного стягнення мотивуючи свої вимоги тим, що вона працює завідувачем відділу історичних ареалів та охоронюваних археологічних територій в Київському науково-методичному центрі по охороні, реставрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій з вересня 2004 року. Наказом № 73-П від 29 квітня 2014 року Генерального директора КНМЦ їй винесено догану «за порушення трудової дисципліни в частині недотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку» (самовільне залишення робочого місця до закінчення робочого дня). Підставою для наказу про стягнення став акт від 02.04.2014 року та доповідна записка головного фахівця з кадрових питань ОСОБА_15. від 04.04.2014 року, а також її пояснювальна записка від 04.04.2014 року.

Вважає застосування до неї дисциплінарного стягнення безпідставним і таким, що суперечить чинному трудовому законодавству, оскільки відповідачем порушений порядок застосування дисциплінарного стягнення визначений ст. 149 КЗпП України, зокрема не враховано тієї обставини, що в її діях була відсутня вина, оскільки вона залишила робоче місце через різке погіршення стану свого здоров'я, а також у винесеному наказі відсутній рядок «Ознайомлений» він не узгоджений безпосереднім куратором та керівником її відділу і з його змісту не зрозуміло в чому саме полягало порушення нею трудової дисципліни.

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 147, 148, 149, 150, 233 КЗпП України звертається з даним позовом до суду та просить скасувати наказ від 29 квітня 2014 року № 73-П про застосування щодо неї дисциплінарного стягнення, догани, як такий, що не відповідає вимогам законодавства України.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримують з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просять позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивачки не визнали, обґрунтувавши запереченнями просять суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачка ОСОБА_3 з 01.11.2004 року працює на посаді завідуючої відділом історичних ареалів та охоронюваних археологічних територій в Київському науково-методичному центрі по охороні, реставрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій (а.с. 116, 117).

29.04.2014 року генеральним директором КНМЦ по охороні, реставрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій Мірошниченком Л. було видано Наказ № 73-П, яким ОСОБА_3 винесено догану за порушення трудової дисципліни в частині недотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку (самовільне залишення робочого місця до закінчення робочого дня).

Підставою для винесення зазначеного Наказу стали: Акт від 02.04.2014 року, пояснювальна записка ОСОБА_3 від 04.04.2014 року, коментарі до пояснювальної записки ОСОБА_3 від 04.04.2014 року заступника генерального директора з загальних питань Микитенка М.М. від 04.04.2014 року та Доповідна записка головного фахівця з кадрових питань ОСОБА_15. від 04.04.2014 року.

Як вбачається з Акту від 02.04.2014 року, заступник генерального директора Микитенко М.М., головний фахівець з правових питань Прокопенко І.В., головний фахівець з кадрових питань ОСОБА_15., склали цей акт в тому, що ОСОБА_3 - завідувач відділом історичних ареалів та охоронюваних археологічних територій 02.04.2014 року була відсутньою на робочому місці без пояснення причини відсутності о 16.00 (за дві години до кінця робочого часу). Записів щодо місцевих відряджень у Журналі реєстрації міських відряджень немає (а.с. 5).

Згідно Пояснювальної записки ОСОБА_3 від 04.04.2014 року на ім'я генерального директора КНМЦ по охороні, реставрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій Мірошниченком Л.Є., остання зокрема пояснила, що другого квітня 2014 року вона о 16-10 - 16-15 вийшла з робочого місця на 10-15 хвилин у аптеку, у зв'язку з тим що у неї був високий тиск та потрібно було терміново купити ліки щоб допрацювати робочий час. Вона тільки 31 березня вийшла з лікарняного листа з діагнозом від лікаря - гіпертонічний криз. Перед тим, як вийти з робочої кімнати, вона виключила від струму усі електроприлади, що є у її кімнаті. Усі свої дії чітко пам'ятає. Усе було вимкнуте. Це вона робить завжди. Після 10 хвилин відсутності вона повернулась на робоче місце і у коридорі побачила співробітників біля її кабінету…. (а.с. 6-7).

Відповідно до коментарів до Пояснювальної записки ОСОБА_3 від 04.04.2014 року заступника директора з загальних питань Микитенко М.: 1) Чому не було повідомлено безпосереднього керівника про відсутність на робочому місці? 2) Електроприлади на період відсутності не були відключені, про що зафіксовано на фото. Крім того закорочення проводки на моніторі не мало б мати місце, якби він був не під напругою. 3) Є усне свідчення ОСОБА_7, що саме в цей час вона бачила ОСОБА_3 на Андріївському узвозі, (тоді як багато аптек знаходиться поруч зі Спаською 12). 4) Тління пластмаси і задимлення приміщення могло статися на робочому столі ОСОБА_3 за рахунок присутності біля монітору запаленої ароматизованої свічки, або ароматизованої палочки. Можливий варіант попадання вологи в монітор з вазону з квітами, котрий знаходився поруч з монітором. Важко уявити, що монітор почав тліти сам по собі. 5) В журналі реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки є підпис ОСОБА_3, що з нею цей інструктаж був проведений. 6) Без стороннього впливу монітор сам по собі не міг розплавитись, хоч він і не був новим (п. 4). 7) Привести в належний стан пошкоджене приміщення повинна спеціалізована по таким роботам організація. 8) Також інформую, що при огляді робочого місця після призупиненого тління монітору і паперу на робочому столі ОСОБА_3 було виявлено багато сторонніх предметів (парфюмерія, запальничка, скульптурки, та інше, які не повинні були бути на робочому столі) (а.с. 8).

Згідно Доповідної записки головного фахівця з кадрових питань ОСОБА_15. від 04.04.2014 року слідує, що остання проінформувала генерального директора КНМЦ по охороні, реставрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій Мірошниченка Л.Є. про те, що 02.02.2014 року приблизно о 16-й годині її покликали співробітники, чиї робочі кабінети розташовані на третьому поверсі (вул. Спаська, 12), повідомивши, що з кабінету № 305 виходить чорний дим. В кабінеті нікого не було, його відкривали ключем, який зберігається на посту охорони. ОСОБА_3 з'явилась біля свого кабінету через деякий час (15 хвилин, можливо більше) і повідомила, що «тільки встигла дійти до Андріївського узвозу, ходила фотографувати», її слова також чули Микитенко М.М. та ОСОБА_9 Одночасно повідомила, що ОСОБА_3 часто залишає включеною комп'ютерну техніку на ніч, про що неодноразово повідомляла прибиральниця. Також, декілька разів в кабінеті був залишений ввімкнутим електрообігрівач, в тому числі, протягом вихідних днів. Вона звертала на це увагу заступника генерального директора з загальних питань Микитенка. М.М., який може підтвердити дані порушення та їх неодноразовий характер. Після виявлення фактів порушень, з ОСОБА_3 проводились роз'яснювальні бесіди щодо неприпустимості подібної поведінки (а.с. 9).

Як вже зазначалося вище позивачка звертаючись з позовом до суду просить суд скасувати вищезазначений наказ від 29 квітня 2014 року № 73-П про застосування щодо неї дисциплінарного стягнення, догани, як такий, що не відповідає вимогам законодавства України, оскільки під час його винесення не враховано тієї обставини, що в її діях була відсутня вина, оскільки вона залишила робоче місце через різке погіршення стану свого здоров'я, а також у винесеному наказі відсутній рядок «Ознайомлений», він (наказ) не узгоджений безпосереднім куратором та керівником її відділу і з його змісту не зрозуміло в чому саме полягало порушення нею трудової дисципліни.

Суд проаналізувавши характер правовідносин, які виникли між сторонами, приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 146-150, 233 КЗпП України, а також до них підлягають застосуванню норми локальних нормативно-правових актів Київського науково-методичного центру по охороні, реєстрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій.

Крім того, суд дослідивши зміст позовних вимог позивачки приходить до висновку, що межами розгляду даної справи та дослідження доказів є саме питання відповідності вимогам чинного законодавства України Наказу генерального директора КНМЦ по охороні, реставрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій Мірошниченка Л. від 29 квітня 2014 року № 73-П «Про винесення».

Судом встановлено, що чинним трудовим законодавством України передбачено підстави та визначено порядок накладення на працівників дисциплінарних стягнень.

Так стаття 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

В пункті 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, затверджених Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1984 року № 213 дано визначення порушенню трудової дисципліни, зокрема вказано, що «нарушение трудовой дисциплины, т. е. неисполнение или ненадлежащее исполнение по вине работника возложенных на него трудовых обязанностей….».

При системному аналізі чинного трудового законодавства України з врахуванням положень ст. 147 КЗпП України, суд приходить до висновку, що в реаліях сьогодення норми підзаконних нормативно-правових актів які були прийнятті ще в СРСР, застаріли, а тому правильним буде те, що порушення трудової дисципліни є не лише не виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, а є більш ширшим поняттям, і матиме також місце і зокрема у випадку порушення працівником правил внутрішнього трудового розпорядку, які встановлюються на кожному підприємстві та є обов'язковими до виконання кожним працівником.

Крім того, суд погоджується з твердженнями позивачки про те, що однією із складових дисциплінарного проступку необхідних для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в тому числі і у зв'язку з порушенням трудової дисципліни є його вина.

Судом встановлено, що 07.09.2009 року в Київському науково-методичному центрі по охороні, реєстрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій було укладено Колективний договір, який був схвалений на зборах трудового колективу 03.09.2009 року. Додатком № 3 до зазначеного Колективного договору було розроблено та затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 30-39, 118-123).

Як вбачається з п. 1.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку Київського науково-методичного центру по охороні, реєстрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій (надалі - Правил), Правила регулюють трудові відносини між Адміністрацією і працівниками Центру, сприяють виконанню основних завдань і функцій, підвищенню ефективності і якості роботи, зміцненню трудової і виконавчої дисципліни, раціональному використанню робочого часу.

Суд дослідивши зміст Правил приходить до висновку, що вони не суперечать Конституції України та узгоджуються з нормами чинного КЗпП України.

Згідно п. 2.6. Правил, до початку роботи Адміністрація зобов'язана, зокрема ознайомити працівника із Положеннями про оплату праці та преміювання працівників Центру, правилами внутрішнього трудового розпорядку, Колективним договором.

Судом встановлено та не заперечується позивачкою, що остання ознайомлена із зазначеними Правилами.

Відповідно до п. 3.1. Правил, всі співробітники Центру зобов'язані працювати чесно і сумлінно, додержуватись дисципліни праці, своєчасно і точно виконувати розпорядження Адміністрації, а також функції, які визначені посадовими інструкціями.

За порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, невиконання або неналежне виконання покладених трудових обов'язків, перевищення повноважень, до працівника застосується дисциплінарне стягнення (п. 8.1 Правил).

Правилами в КНМЦ по охороні, реставрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій встановлено наступний робочий час: тривалість робочого часу працівників становить 40 годин на тиждень з двома вихідними днями: субота та неділя. Час початку і закінчення роботи, перерви для відпочинку і харчування встановлюються такими: початок роботи о 9-й годині; закінчення роботи о 18-й годині, в п'ятницю о 16 год. 45 хв.; перерва на відпочинок і харчування 45 хв. (з 13-00 до 13-45). Напередодні святкових днів тривалість роботи скорочується на одну годину (п. 6 Правил).

Судом встановлено, що позивачці як інваліду третьої групи відповідачем було скорочено робочий час на одну годину, а саме з 10-00 до 18-00.

Як встановлено в судовому засіданні, 02.04.2014 року заступником генерального директора Микитенко М.М., головним фахівцем з правових питань Прокопенко І.В. та головним фахівцем з кадрових питань ОСОБА_15. було складено Акт про те, що ОСОБА_3 - завідувач відділом історичних ареалів та охоронюваних археологічних територій 02.04.2014 року була відсутньою на робочому місці без пояснення причини відсутності о 16.00 (за дві години до кінця робочого часу).

Виходячи з приписів чинного трудового законодавства України з врахуванням положень Правил внутрішнього трудового розпорядку Київського науково-методичного центру по охороні, реєстрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій суд приходить до висновку, що відсутність позивачки на робочому місці за дві години до закінчення робочого часу має ознаки дисциплінарного проступку, а саме в її діях вбачається порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку (п. 6.2 Правил).

Як вже зазначалося вище, однією із складових дисциплінарного проступку необхідних для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в тому числі і у зв'язку з порушенням трудової дисципліни є його вина.

Виходячи з того, що нормами КЗпП України визначено лише основні принципи накладення дисциплінарного стягнення однак не розкрито змісту самого дисциплінарного проступку в тому числі і його складових, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 8 ЦПК України засовувати до даних правовідносин аналогію Закону, зокрема норми ЦК України.

Так стаття 614 ЦК України визначає, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи приписи зазначеної норми ЦК України суд приходить до висновку, що обов'язок з доведення відсутності своєї вини в порушенні трудової дисципліни покладається на працівника і у випадку доведення він буде вважатися таким, що не порушив трудову дисципліну, а тому і підстави для його притягнення до дисциплінарної відповідальності будуть відсутні. Крім того працівник буде вважатися не винним якщо він доведе, що ним вжито всіх заходів із дотримання трудової дисципліни, однак таке порушення відбулося із незалежних від нього обставин, що має істотне значення (крайня необхідність).

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачкою в порушення зазначених норм чинного законодавства не надано до суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України в підтвердження відсутності своєї вини в тому, що вона була відсутня на робочому місці 02.04.2014 року о 16.00 год. (за дві години до закінчення робочого часу).

Її ж посилання на те, що вона залишила робоче місце на 10-15 хв. у зв'язку з погіршенням стану свого здоров'я та необхідністю виходу в аптеку для купівлі ліків, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки не підтверджені належними доказами та об'єктивно спростовуються встановленим в судовому засіданні обставинами, зокрема поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_15., які показали, що коли позивачка повернулася до свого кабінету 02.02.2014 року приблизно о 16-00 год. вона повідомила, що ходила фотографувати на Андріївський узвіз, а повернення її відбулося через телефонний дзвінок працівника канцелярії про те, що в її кабінеті пожежа.

До показів же свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 суд ставиться критично та не бере їх до уваги, оскільки жодний із них не надав пояснень стовно обставин поважності відсутності позивачки на робочому місці, яке мало місце 02.02.2014 року, зокрема різкого погіршення стану її здоров'я, виходу її до аптеки та купівлі ліків.

Крім того, суд вважає, що твердження позивачки про різке погіршення стану здоров'я яке не дозволило їй дочекатися безпосереднього керівника та повідомити його про необхідність виходу до аптеки також спростовується наданими нею ж поясненнями в Пояснювальній записці від 04.04.2014 року де вона вказала, що перед тим як вийти з робочої кімнати вона вимкнула від струму усі електроприлади, що є у її кімнаті, оскільки особа в якої різко погіршився стан здоров'я не може вдаватися до формалізму з вимкнення електроприладів, а буде рятувати своє життя.

Також суд не може взяти до уваги її посилання на те, що підставою для застосування стягнення за порушення трудової дисципліни є відсутність на робочому місці в часовий проміжок який триває від трьох до чотирьох годин, а не 15 хвилин які з її слів вона була відсутня на роботі, оскільки зазначений позивачкою часовий проміжок (від трьох до чотирьох годин) відсутності особи на робочому місці є вчиненням іншого дисциплінарного проступку, який кваліфікується як прогул. Дії ж позивачки були відповідачем кваліфіковані як недотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку в частині самовільного залишення робочого місця до закінчення робочого дня.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність вчинення позивачкою 02.02.2014 року дисциплінарного проступку та наявності її вини в його вчиненні, а саме порушення останньою правил внутрішнього трудового розпорядку в частині самовільного залишення робочого місця до закінчення робочого дня.

Стаття 149 КЗпП України визначає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом встановлено, що відповідачем було дотримано процедуру накладення дисциплінарного стягнення, зокрема відібрано пояснення від ОСОБА_3, зібрано інші матеріали та винесено оскаржуваний Наказ № 73-П.

Суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що оскаржуваний наказ не містить рядка «Ознайомлена», він (наказ) не узгоджений з безпосереднім куратором та керівником її відділу і з його змісту не зрозуміло в чому саме полягало порушення нею трудової дисципліни, оскільки як встановлено в судовому засіданні позивачка відмовилася від підпису на зазначеному Наказі у зв'язку з чим був складений відповідний Акт, а тому і відсутня відмітка «Ознайомлена», зміст Наказу викладено чітко, зокрема і в частині суті вчиненого дисциплінарного проступку, а саме зазначено «…..недотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку (самовільне залишення робочого місця до закінчення робочого дня). Що ж стосується не узгодження Наказу з безпосереднім куратором та керівником її відділу, то дана умова не передбачена чинним трудовим законодавством України, а тому не може вважатися порушенням встановленого порядку застосування дисциплінарного стягнення визначеного ст. 149 КЗпП України.

Крім того, судом встановлено, що накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у виді догани було оскаржено нею до Управління охорони культурної спадщини та Департаменту соціальної політики Виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Як вбачається з матеріалів справи, Департамент соціальної політики Виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), своїм Листом № 051-ОП-Г-1744-014 від 12.06.2014 року роз'яснив їй, що порушені нею у зверненні питання мають ознаки індивідуальних трудових спорів, які у відповідності до ст. 221 КЗпП України розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними (міським) судами (а.с. 64-65).

Управлінням охорони культурної спадщини ж було надано Доручення № 066/946 від 02.06.2014 року відповідачу на розгляд скарги позивачки, на виконання якого Наказом № 17 від 02.06.2014 року було організовано комісію з розгляду скарги та визначено провести її розгляд в термін з 03.06.2014 року до 05.06.2014 року (а.с.91-92).

03.06.2014 року комісією КНМЦ по охороні, реставрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій розглянуто скаргу ОСОБА_3 на необґрунтованість винесення дисциплінарного стягнення згідно Наказу від 29.04.2014 року № 73-П за результатами якого складено Протокол № 1 згідно якого зазначений наказ залишено в силі, в цілому без змін (а.с. 87-89).

Зазначені обставини на думку суду, є ще одним підтвердженням дотримання відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення, визначеного ст. 149 КЗпП України та відсутності в його діях порушень чинного трудового законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем оскаржуваний Наказ був винесений в межах повноважень та у спосіб визначені Законами та Конституцією України, а тому підстави у суду для його скасування відсутні. Доказів які б свідчили про зворотнє та які суд міг покласти в основу рішення про задоволення позову, позивачкою не надано.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

При розгляді справи судом не встановлено порушення прав позивачки, дії відповідача, як зазначалося вище, вчинені ним в межах повноважень та у спосіб визначені Законами та Конституцією України, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивачки суб'єктивного права вимоги до останнього, а позов останньої є надуманим та безпідставним.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 147, 148, 149, 150, 233 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 217-218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Київського науково-методичного центру по охороні, реєстрації та використанню пам'яток історії, культури і заповідних територій про скасування дисциплінарного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко