Провадження № 2/752/238/15
РІШЕННЯ

Іменем України

29.04.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Калініченко Л.С., за участю при секретаря Хмарук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

у вересні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Голосіївської районної ради міста Києва про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за нею право власності на автомобільний гараж по АДРЕСА_1 площею 22, 8 кв. м., який належав її померлому чоловіку ОСОБА_2.

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з 03.09.1987 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказала на те, що з ряду технічних причин не змогла отримати свідоцтво про право власності на гараж, який знаходиться в АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_2 на підставі договору міни, укладеного між ним та ОСОБА_3. Як зазначила позивач, ОСОБА_3 мав належно оформлені дозволи на будівництво гаражу, однак у зв'язку з несвоєчасним оформленням технічної документації, а саме - технічного паспорта, який був виготовлений 10.06.2013 року, вона змушена звернутися до суду за визнанням права власності на гараж.

В подальшому за клопотанням позивача відповідача у справі було замінено на належного - Київську міську раду.

В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у поданих на позов запереченнях просив справу слухати без участі представника ради та відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність їх задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому 03.09.1987 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м.Києва, а/з 1165 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.4).

Згідно з довідкою від 20.08.2013 року №3411/02-31, виданою Другою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 (а.с.7), у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на гараж (машиномісце) АДРЕСА_1 відмовлено у зв'язку з ненаданням документів, які б свідчили про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно з договором від 20.06.1965 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в присутності голови кооперативу Облміськбуду Ройтмана Г.М., у зв'язку зі зміною місця проживання (переселення з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3) ОСОБА_3 передає ОСОБА_2 збудований ним гараж по АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 сплачує вартість будівництва гаражу для ОСОБА_3 в іншому кооперативі Облміськбуду (а.с.9).

Як вбачається з копії витягу з рішення №308/1 виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих м.Києва від 02.12.1955 року №126 «Про надання дозволу на переобладнання приміщень на побудову гаражів» (а.с.10), ОСОБА_3 будо дозволено побудувати гараж в садибі по АДРЕСА_1. Також цим рішенням було вирішено затвердити план гаражу в ТЕС при виконкомі Міськради та дозвіл на проведення робіт одержати в Держархбудконтролі.

Як свідчить Генеральний план будівлі по АДРЕСА_1 (а.с.11-12), розміщення гаражу №2 було погоджено та затверджено Житловим управлінням Ленінської районної ради депутатів трудящих м.Києва, Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва, Київським міським бюро технічної інвентаризації.

01.07.1956 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва ОСОБА_3 видано дозвіл на будівництво гаражу за земельній ділянці АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих м.Києва №53/1 від 24.02.1956 року (а.с.13).

Копії квитанцій, що збереглися у позивача, підтверджують здійснення ОСОБА_2 оплати за гараж в період 1979 - 1996 років (а.с.69-76).

Зазначені обставини свідчать про те, що право власності на гараж (машиномісце) АДРЕСА_1, який на законних підставах належав ОСОБА_3, за договором від 20.06.1965 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, перейшло до ОСОБА_2

10.06.2013 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_1 видано технічний паспорт НОМЕР_1 на гараж (машиномісце) АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно з довідкою про показники об'єкта нерухомого майна від 08.07.2013 року ГЖ-2013 №1258, виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (а.с.8), загальна площа нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 становить 22,8 кв.м., інвентаризаційна вартість становить 12577 гривень.

Згідно з інформаційною довідкою від 31.07.2013 року ГЖ-2013 №1811, виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (а.с.62), за даними Бюро гараж (машиномісце) АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрований.

Як вбачається з копії спадкової справи №450/2009 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.43-63), інших спадкоємців померлого ОСОБА_2, окрім ОСОБА_1, немає. 19.05.2009 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_2

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який за своїм змістом є договором міни, було укладено 20.06.1965 року, в той час, коли регулювання цивільних відносин здійснювалося за правилами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який не містив норм щодо виникнення прав на нерухоме майно з дня державної реєстрації такого права і не передбачав реєстрації договору міни, крім випадку, коли такий договір стосувався жилого будинку.

На час смерті ОСОБА_2, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1, приписи ч.4 ст.334 ЦК України вказували на державну реєстрацію договору про відчуження майна як на момент виникнення права власності у набувача цього майна лише у випадках, коли договір, за яким відчужувалося майно, підлягав державній реєстрації.

Статтею 715 ЦК України, яка є спеціальною нормою щодо відносин міни, не пов'язано момент набуття права власності з державною реєстрацію цього права або державною реєстрацією договору.

Таким чином, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 20.06.1965 року було укладено договір міни, за яким право власності на гараж (машиномісце) АДРЕСА_1, який на законних підставах належав ОСОБА_3, перейшло до ОСОБА_2

Оскільки на час звернення ОСОБА_1 до Другої київської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на вказаний гараж після смерті ОСОБА_2 закон вимагав надання документа, який свідчив би про належність спадкового майна спадкодавцеві, тобто свідоцтва про право власності, у зв'язку з відсутністю такого документа ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж.

Отже, право власності ОСОБА_1 на гараж може бути встановленим у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що гараж (машиномісце) АДРЕСА_1, належав на праві власності ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2.

Спадкове майно незалежно від часу прийняття спадщини належить позивачу як спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Невидача позивачу свідоцтва про право на спадщину на гараж у зв'язку з відсутністю передбаченого на час звернення за оформленням спадщини правовстановлюючого документа на гараж порушує її право власності, яке в даному випадку повинно бути захищено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не бере до уваги письмові заперечення представника відповідача, в яких зазначено, зокрема, про відсутність підстав визнання права власності на гараж за ОСОБА_1 з підстав неоформлення належним чином ОСОБА_2 права власності на гараж, оскільки вони спростовуються матеріалами справи у їх сукупності та вищенаведеними положеннями законодавства. Крім цього, відсутність документа про право власності на майно не означає відсутність самого права і не може бути підставою для позбавлення особи такого права.

Також суд вважає безпідставним посилання представника відповідача у своїх запереченнях на позов на приписи абзацу 3 ч.2 ст.331 ЦПК України, оскільки положення цієї статті регулюють набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва і не стосуються предмета вирішуваного спору.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з приписами статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись, ст.ст. 16, 392, 1216, 1268, 1296-1298 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 294, 296 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, проживаючою за адресою: АДРЕСА_4, право власності на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - автомобільний гараж (машиномісце) за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 22,8 кв.м.

Стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 70 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя