Категорія 39 Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від "12" січня 2015 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: судді Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

за участю сторін у справі: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування.

Посилається на те, що він із своєю покійною мамою ОСОБА_8 проживав у житловому будинку АДРЕСА_1. В 2006 році його мати проходила лікування з діагнозом відшарування сітківки правого ока та перенесла операцію на оці в Київській міській клінічній офтальмологічній лікарні «Центр мікрохірургії ока». В 2011 році лікарняно-консультативна комісія ЛКК Вінницької психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка надало заключення про те, що за станом здоров'я мати потребує постійного догляду та про нездатність її до самообслуговування. З 06.04.2012 року його мати була лежачою, він за нею повністю доглядав та забезпечував їй постійний догляд. Відповідачі по справі під час хвороби матері ухилялися від надання їй допомоги, не приїжджали до неї, не надавали фінансову допомогу на придбання ліків, не цікавилися її здоров'ям.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року його мати померла. Поховання матері він здійснив за власні кошти. Відповідачі участі в її похованні не брали та на похорон не приїхали. Після смерті його матері відкрилась спадщина на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0508 га. Окрім нього право на спадщину за законом мають також відповідач ОСОБА_7, яка являється його сестрою та донькою померлої, а також відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які є онуками померлої після смерті свого батька ОСОБА_10 (брата позивача). Тому він вважає за необхідне усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, оскільки за її життя, яка через похилий вік і тяжкі хвороби була у безпорадному стані, а відповідачі ухилялися від надання матеріальної та моральної допомоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Усунуто ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р. в м. Вінниці. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3654 грн. (а.с.173 - 174).

В апеляційній скарзі відповідач у справі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.180-184).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник відповідач у справі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не з'явилася, тому справа розглянута у її відсутність, оскільки згідно ч.2 ст.306 ЦПК України її неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, що з'явилися до суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Так, зокрема судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина, в яку входило нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0508 га згідно державного акту на право приватної власності на землю виданого 31.08.1998 року.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8 відповідно до ст.ст.1263, 1266 ч.4 ЦК України є сторони по справі, а саме: позивач ОСОБА_2 (син спадкодавця), відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_4 (онуки спадкодавця) та відповідач ОСОБА_7 (дочка спадкодавця), які, крім останньої, прийняли спадщину шляхом подачі заяви до Другої Вінницької держнотконтори, про що свідчать матеріали спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_8

Позивачем надано довідку № 2-6966 від 02.10.2014 року з Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, відповідно до якої ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходилась на стаціонарному лікуванні в 11- му відділенні: з 14.03.2011 року по 18.05.2011 року, з 22.05.2011 року по 28.07.2011року, з 02.08.2011 року по 28.09.2011 року, з 03.10.2011 року по 09.12.2011 року, з 15.12.2011 року по 14.02.2012 року, з 18.02.2012 року по 06.04.2012 року з діагнозом: легка атеросклеротична деменція з маренням. На госпіталізацію в стаціонар ОСОБА_8 поступала у супроводі ОСОБА_2, який опікувався її лікуванням та доглядом, ОСОБА_8 виписувалась з стаціонару додому у супроводі ОСОБА_2 (а.с.25).

Відповідно до довідки № 232 від 12.09.2014 року Департаменту соціальної політики Управління соціального населення (Лівобережне), ОСОБА_2 з 28.02.2011 року до 23.02.2012 року призначено допомогу - компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги інваліду ІІІ групи, або хворій (а.с.26).

В 2006 році ОСОБА_8 проходила лікування з діагнозом відшарування сітківки правого ока та перенесла операцію на оці в Київській міській клінічній офтальмологічній лікарні «Центр мікрохірургії ока» (а.с.153-155).

Відповідно до заключення лікарняно-консультативної комісії ЛКК Вінницької психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, протоколом №12 від 14.02.2011р. ОСОБА_8 визнана такою, що за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду та визнано її нездатність до самообслуговування (а.с.156).

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, виходив з наявності підстав для усунення ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, оскільки встановлено, що вони не відвідували хвору матір та бабусю, не надавали ні матеріальної ні моральної допомоги, хоча ОСОБА_8 потребувала цілодобового догляду та підтримки, перебувала у безпорадному стані.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, оскільки судом неповно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч.5 т.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, поданих судом у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч.5 ст.1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Таким чином, судом підлягало з'ясуванню і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємців за умови утримання його від іншої особи і чи мали спадкоємці матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу, зокрема, з врахуванням того, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживали та працювали за межами місця проживання спадкодавця ОСОБА_8

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Усупереч вимогам ст.ст.213-215 ЦПК України суд першої інстанції, зробивши висновки про перебування спадкодавця ОСОБА_8 у безпорадному стані, потребу в догляді з боку позивача ОСОБА_2, а також потребу в отриманні допомоги від онуків (які проживали у іншому місті) за умови надання їй за висновком суду допомоги сином ОСОБА_2 (позивачем у справі) та ухилення відповідачів від надання допомоги спадкоємцю ОСОБА_2, не врахував те, що за змістом ч.5 ст.1224 ЦК України, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні, поступивши до неї та виписувалась з неї додому у супроводі ОСОБА_2, який опікувався її лікуванням та доглядом.

ОСОБА_2 з 28.02.2011 року до 23.02.2012 року призначено допомогу - компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги інваліду ІІІ групи, або хворій ОСОБА_8

Відповідно до заключення лікарняно-консультативної комісії ЛКК Вінницької психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, протоколом №12 від 14.02.2011р. ОСОБА_8 визнана такою, що за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду та визнано її нездатність до самообслуговування (а.с.156).

Судом першої інстанції не встановлено, чи звертався спадкодавець ОСОБА_2 до відповідачів з проханням про надання будь-якої допомоги, чи мали відповідачі матеріальну та фізичну можливість надати йому таку допомогу, чи було їм відомо про фізичний стан ОСОБА_8

За показаннями допитаних судом свідків, на які він послався в рішенні, вбачається, що ОСОБА_2 тривалий час сам доглядав і поховав свою матір ОСОБА_8, при цьому ні від кого допомоги не вимагав.

Незважаючи на зміст зазначених довідок і показань свідків, суд на порушення вимог ст. 213 ЦПК належним чином не перевірив, чи потребувала ОСОБА_8 сторонньої допомоги (зокрема, з боку відповідачів) за умови отримання її від ОСОБА_2 та факт умисного ухилення відповідачів від надання їй допомоги. З'ясування цих обставин мало істотне значення для правильного вирішення спору.

У порушення зазначених норм як матеріального, так і процесуального права, висновки судів про те, що є правові підстави для усунення ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від права на спадкування, не підтверджуються належними доказами (ст.58 ЦПК України).

Судом також безпідставно не взято до уваги пояснення відповідачів про те, що в період з 2010 по 2012 роки неодноразово перебуваючи в м. Вінниці, вони провідували свою бабусю, пропонували позивачу ОСОБА_2 матеріальну допомогу, від якої той відмовився, мотивуючи тим, що в нього є необхідні кошти та можливість доглядати за матір'ю, так як він отримує пенсію ОСОБА_8, а якщо у цьому буде необхідність, то він їх повідомить. Також на похоронах ОСОБА_8 ОСОБА_6 пропонував ОСОБА_2 допомогу грошима, від яких той відмовився. Таким чином суду не надано позивачем належних та допустимих доказів умисного ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючого: Медяний В.М.

Судді: Ковальчук О.В.

Жданкін В.В.